Номер провадження: 22-ц/785/5752/16
Головуючий у першій інстанції Аліна
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М..

ОСОБА_1,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановила:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі Банк) звернулося до суду з зазначеним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1969916,24 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.11.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 232000 доларів США, строком до 28.11.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік.

У забезпечення виконання умов кредитного договору 29.11.2007 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до якого вона зобовязалася відповідати по кредитному договору як солідарний боржник.

Оскільки ОСОБА_3 не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, то станом на 29.05.2015 року винила заборгованість у розмірі 1969916,24 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно у судовому порядку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1969916,24 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у сумі по 1827 грн. з кожного.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, а тому колегія суддів переглядає рішення в частині, що була оскаржена ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконують взяті на себе зобовязання за кредитним договором та договором поруки, не сплачують заборгованість за кредитом, відсотками та пенею, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 1969916,24 грн..

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 29 листопада 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав споживчий кредит в сумі 232000 доларів США. Строк дії договору встановлено до 28.11.2017 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 13 % на рік за користування ним (а.с.8-14).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 29.11.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки (а.с.15-16), відповідно до якого поручитель зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань по кредитному договору (п.1.1. договору поруки).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08.05.2015 року за вих. № 08.506-297/96-6707 була направлена вимога ПАТ «Укрсоцбанк» про усунення порушень зобовязання за договором кредиту (а.с.24-27).

Оскільки відповідачі взяті на себе зобовязання не виконують, то станом на 29.05.2015 року, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором складає 1969916, 24 грн., що в еквіваленті грошового зобовязання становить 93590,6 доларів США, яка складається з:

- заборгованість за кредитом 78344,24 доларів США, що еквівалентно 1649007,35 грн.;

- заборгованість за відсотками 9508,43 доларів США, що еквівалентно 200135,59 грн.;

- пеня за несвоєчасне повернення кредиту 3975,27 доларів США, що еквівалентно 83672,31 грн.;

- пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1762,67 доларів США, що еквівалентно 37101 грн..

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України.

Відповідно до положень 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання, при якому настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Відповідно до умов кредитного договору до обовязків відповідача (позичальника) було покладено точно в строки, обумовлені в кредитному договорі повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобовязання за кредитним договором. У разі порушення умов договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, сплатити штрафні санкції та інші належні до сплати платежі тощо.

Проте ОСОБА_3 у порушення умов кредитного договору своєчасно і в повному обсязі не погашав кредит, та не сплачував відсотки за користування коштами.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України при порушенні боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобовязання, а також відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником.

Причини невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобовязань по даному договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідачка ОСОБА_2 підписала договір поруки добровільно, що свідчить про те, що всі умови договору поруки сторонами визначено як обовязковими для виконання, та ніяких заперечень щодо них відповідачем не висловлювалось.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на ч. 4 ст. 559 ЦК України, як на підставу припинення поруки з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Згідно з п. 1.1.2. кредитного договору кредит видавався з кінцевим терміном повернення до 28.11.2017 року, що також зазначено у п. 2.1.1.2 договору поруки.

Кредитним договором п.п.4.4, 4.5, 4.6 встановлено обовязок позичальника щодо дострокового повернення кредиту у разі неналежного виконання зобовязань та право Банку на дострокове стягнення боргу у звязку з невиконанням позичальником умов договору.

Таким чином, предявлення Банком вимог до Поручителя має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобовязання у повному обсязі або у звязку з застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» предявлення вимоги до поручителя є як направлення йому вимоги про погашення боргу так і предявлення до нього позову.

У пункті 24 Постанови зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вже було зазначено, кінцевий термін повернення кредиту 28.11.2017 року, вимога щодо дострокового погашення кредитної заборгованості була направлена відповідачам 08.05.2015 року, а з позовною вимогою про стягнення заборгованості Банк звернувся 13.08.2015 року, тобто в межах шестимісячного строку.

Посилання ОСОБА_2 на та, що суд першої інстанції при ухваленні рішення відступив від правових позицій щодо припинення поруки, викладених у постановах Верховного Суду України, не відповідає дійсності, оскільки, як зазначено вище, Банк звернувся до поручителя своєчасно та суд першої інстанції, дослідивши обставини та докази по справі, ухвалив рішення, яке відповідає усталеній судовій практиці.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_1