Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 428/4846/16-ц
Провадження № 22ц/782/704/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» жовтня 2016 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Дронської І.О., Назарової М.В.

за участю секретаря Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортний засіб,

ВСТАНОВИЛА :

14 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 12 квітня 2011 року відповідач ОСОБА_2 з метою продажу належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіля марки «ВMW 5251» 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, видав довіреність на ім»я відповідача ОСОБА_3 на представництво його інтересів з питань, пов»язаних з продажем вказаного транспортного засобу. Позивач зазначив, що 21.08.2011 року він придбав у відповідача ОСОБА_3 вказаний вище автомобіль за суму 64 000,00 гривень з метою перепродажу, а відповідач в свою чергу передав позивачу транспортний засіб, ключі та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у присутності свідків. Позивач також вказав, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 була досягнута усна домовленість про те, що замість договору купівлі - продажу, останній видав на ім»я позивача нотаріально посвідчену довіреність на право продажу вказаного транспортного засобу, яка була зареєстрована за №483, з метою уникнення грошових витрат та часу на переоформлення вказаного автомобілю. Згодом позивач вирішив не продавати а залишити собі вказаний автомобіль, проте, у зв»язку з проведенням АТО він не має можливості у встановленому законом порядку переоформити даний транспортний засіб на своє ім»я, вважає що він є єдиним власником цього майна право на яке в нього виникло 21.08.2011 року. Засоби зв»язку з відповідачами відсутні, за весь цей час вимог щодо цього автомобілю відповідачі не висували, тому просив суд, визнати за ним право власності на транспортний засіб - легковий автомобіль марки «ВMW 5251» 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_3.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 липня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортний засіб відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив, скасувати заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 липня 2016 рокута ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що видана на ім»я позивача довіреність на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладання договору купівлі - продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором купівлі - продажу та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він повністю відповідає встановленим обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб щодо якого виник спір, належить відповідачу ОСОБА_2 згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.9) НОМЕР_2, виданого 29.06. 2004 року.

20 квітня 2011 року відповідач ОСОБА_2 видав на ім »я відповідача ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність якою уповноважив останнього на представництво при вирішенні питань, пов»язаних з розпорядженням (продажем) за ціну та на умовах на розсуд представника, належного йому транспортного засобу - легковий автомобіль марки «ВMW 5251» 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_3. (а.с.7)

21 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_3 будучи представником ОСОБА_2 на підставі вищевказаної довіреності з правом передоручення, уповноважив позивача ОСОБА_4 продати за ціну та на умовах за його власним розсудом належний ОСОБА_2 легковий автомобіль марки «ВMW 5251» 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_3. (а.с.6).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав оцінки тим обставинам, що фактично між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір купівлі - продажу спірного транспортного засобу, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1.ч.2 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Вимога про визнання довіреності удаваним правочином та визнання дійсним договору купівлі - продажу спірного транспортного засобу позивачем не заявлялася, а тому виходячи з принципу диспозитивності суд не вправі був робити висновки щодо укладеного сторонами правочину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги фактично є обґрунтуванням позовних вимог які були розглянуті судом першої інстанції, та зводяться до незгоди з висновками суду по оцінки доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У даному випадку доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду відповідає вимогам закону, підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів, керуючись ст. ст. 303, 307,308, 313,314 -315, 317,319 ЦПК України,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 липня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: