У Х В А Л А

іменем україни

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

КафідовоїО.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» про захист прав споживача, повернення коштів з поточного банківського рахунку за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 18 жовтня 2011 року між ним та публічним акціонерним товариством «Банк Національний Кредит» (далі - ПАТ «Банк Національний Кредит») було укладено договір про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками, відповідно до умов якого банк відкрив йому банківський рахунок та видав розрахункову картку, основним призначенням якої є отримання заробітної плати.

Посилаючись на те, що з червня 2015 року відповідач припинив видавати перераховану йому заробітну плату, а на його вимогу видати всі належні йому кошти та закрити рахунок відповідач повідомив, що тимчасова адміністрація, яка на той час діяла в банку, не здійснює задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, позивач просив стягнути з відповідача кошти, які знаходяться на картковому рахунку, у розмірі 2 281 грн. 75 коп., моральну шкоду у розмірі 2 тис. грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1 тис. грн., припинити правовідносини між ними за вказаним вище договором.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_3 відмовився від вимог про стягнення з відповідача коштів, які знаходяться на картковому рахунку, у розмірі 2 281 грн. 75 коп.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Банк Національний Кредит» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 1 тис. грн. Припинено правовідносини між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Національний Кредит» за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 18 жовтня 2011 року. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати (за виключенням витрат на правову допомогу).

У касаційній скарзі ПАТ «Банк Національний Кредит» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Судові рішення в частині відмови в позові про стягнення моральної шкоди не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав своїх вимог з видачі позивачеві належних йому грошових коштів, у результаті чого останній вимушений був звернутися за правової допомогою.

Апеляційний суд погодився із висновком районного суду, зазначивши при цьому також про те, що розмір витрат на правову допомогу позивачем доведено. При цьому суд апеляційної інстанції послався на те, що під час розгляду справи ПАТ «Банк Національний Кредит» повернув позивачеві грошові кошти, які знаходились на його рахунку, проте позов зумовлено неправомірною невиплатою цих коштів на першу вимогу позивача, тому останній правомірно завернувся за правовою допомогою.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 18 жовтня 2011 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками, відповідно до умов якого банк відкрив йому банківський рахунок та видав розрахункову картку, основним призначенням якої є отримання заробітної плати.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався те, що з червня 2015 року ПАТ «Банк Національний Кредит» припинив видавати перераховану йому заробітну плату, а на його вимогу видати всі належні йому кошти та закрити рахунок відповідач повідомив, що тимчасова адміністрація, яка на той час діяла в банку, не здійснює задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про неправомірність дій банка щодо невидачі грошових коштів позивачеві та обґрунтованості з цих підставі позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, надану позивачеві.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Частиною 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Отже, введення тимчасової адміністрації в банк унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2001цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного суд апеляційної інстанції не врахував та дійшов передчасного висновку про неправомірність несвоєчасної виплати позивачеві суми, яка знаходилася на його картковому рахунку під час дії тимчасової адміністрації, у спосіб, що не був передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не перевірив тверджень відповідача на те, що ОСОБА_3 26 червня 2015 року звернувся до банку із заявою про закриття рахунку і саме цього числа відповідно до положень п. п. 20.5, 20.6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, договір між сторонами був розірваний, рахунок - закритий і правовідносини сторін з приводу цього рахунку припинилися.

Тобто, суд апеляційної інстанції не перевірив доводів відповідача про те, що спірний договір був розірваний до звернення ОСОБА_3 із позовом до суду.

Отже, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його часткового скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 про припинення правовідносин за договором та стягнення витрат на правову допомогу скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова

О.В.Умнова