УХВАЛА

іменем україни

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 19 листопада 1999 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 жовтня 2012 року. За час шлюбу, 24 жовтня 2006 року між товариством «БудЕліт ГРупп» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Вартість переданих майнових прав становить 366 600 грн. 9 січня 2009 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру. Після припинення шлюбних відносин відповідач перешкоджає їй користуватись вказаною квартирою.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_3 просила з підстав, передбачених ст. ст. 60, 63, 68 СК України, ст. ст. 16, 317, 319, 321, 383 ЦК України усунути їй перешкоди у користуванні вищезазначеною квартирою.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2016 року рішення міськрайонного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира була придбана подружжям за час перебування в шлюбі і за спільні кошти, позивачка набула право спільної сумісної власності подружжя на неї згідно з договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 24 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «БудЕліт Групп», а тому вона має право на вільне володіння, користування та розпорядження спільним сумісним майном подружжя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірна квартира, хоча і була придбана за час шлюбу сторін, але не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю відповідача, оскільки придбана ним за його особисті кошти, отримані від продажу двох земельних ділянок, що належали йому на праві власності.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з 19 листопади 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 жовтня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано.

24 жовтня 2006 року між «БудЕліт Групп» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Відповідно довідки ТОВ «БудЕліт Групп» від 6 листопада 2006 року ОСОБА_4 виконано зобов'язання перед ТОВ «БудЕліт Групп» з оплати вартості майнових прав, визначених у договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 24 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «БудЕліт Групп». Усього сплачено за договором 366 600 грн.

Згідно з актом приймання-передачі майнових прав від 6 листопада 2006 року ТОВ «БудЕліт Групп» передало, а ОСОБА_4 прийняв майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Вартість переданих майнових прав становить 366 600 грн.

Відповідно до угоди про проведення остаточних розрахунків за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 4 червня 2008 року, у зв'язку із показниками замірів та технічної документації комунального підприємства Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації», площа квартири № 1 становить 77,5 кв. м, що на 0,5 кв. м менша площі, зазначеної в договорі, а тому покупцю ОСОБА_4 було повернуто кошти у розмірі 2 350 грн, в тому числі ПДВ.

Згідно з технічним паспортом за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 77,5 кв. м, житловою площею 38,7 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 9 січня 2009 року двокімнатна квартира АДРЕСА_1, перебуває у приватній власності, власником якої є ОСОБА_4

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спір, апеляційний суд вказаних норм права не врахував, не звернув уваги на те, що відносно придбаного за час шлюбу майна презюмується право спільної власності подружжя, а протилежне підлягає доведенню тим із подружжя, який вважає це майно своєю приватною власністю.

ОСОБА_4 не звертався до суду з позовом про визнання спірної квартири особистою приватною власністю, а згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи підставу та предмет позову ОСОБА_3, фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик