Справа № 740/3434/15 Провадження № 22-ц/795/214/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Діденко О. П. Доповідач - Вінгаль В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:БОБРОВОЇ І.О., ОСТРЯНСЬКОГО В.І.,
при секретарі:Зіньковець О.О., Койдан Т.І.,
за участю:представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 грудня 2015 року у справі за позовною заявою ОСОБА_8 до Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя про визнання незаконним наказу про попередження недопущення до роботи та визнання трудового договору безстроковим,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_8 до Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_8 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 зазначила, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим суд прийняв невірне та необґрунтоване рішення. На думку апелянта, суд невірно визначився щодо змісту ч. 2 ст. 23 КЗпП України при вирішенні даного трудового спору, вказавши, що вимоги ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України не розповсюджуються щодо строкових трудових договорів. Зазначає, що спір між нею та відповідачем виник з приводу виданого наказу відповідача від 03 липня 2015 року № 160-к, яким її попереджено про недопущення до роботи з 05 липня 2015 року у зв'язку із закінченням строкового трудового договору. Апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги того, що на даний час трудові відносини фактично тривають, тому саме визначення строкового трудового договору у відносинах між позивачем та відповідачем не повинно використовуватись.

Вислухавши суддю-доповідача, заперечення представників відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без зміни з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що діючим законодавством не встановлено чіткої форми попередження про недопущення до роботи у зв'язку з закінченням строкового трудового договору, при необхідності дотримання вимог ст.184 КЗпП України, то виражене відповідачем у наказі від 03.07.2015 року № 106-к попередження про недопущення ОСОБА_8 до роботи у зв'язку з закінченням строкового трудового договору не є підставою для визнання такого наказу незаконним.

Після закінчення дії строкового трудового договору позивачка на роботу не з"явилась, тобто, трудові відносини припинилися.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону, який регулює дані правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 перебуває в трудових відносинах з Ніжинським державним університетом ім. М. Гоголя з 2003 року, спочатку вона була прийнята на роботу за безстроковим трудовим договором, за цей час змінила декілька посад, остання з яких - асистент кафедри російської і зарубіжної літератури та історії культури на 0,5 посади за строковим трудовим договором. Наказом від 01.09.2014 року № 130-к позивачці дозволено працювати на 0,5 посади асистента цієї ж кафедри з 01.09.2014 року по 04.07.2015 року на умовах строкового трудового договору під час знаходження нею у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, так як ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона народила дочку ОСОБА_10.

Укладення позивачкою строкового трудового договору у 2011 році здійснено за її згодою, який в наступному не переукладався.

03.07.2015 року відповідач видав наказ № 106-к, яким позивачку попереджено про недопущення до роботи з 05.07.2015 року у зв'язку із закінченням строкового трудового договору та в якому зазначено, що на період працевлаштування за нею зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. З зазначеним наказом та з пропозиціями про працевлаштування позивачку було ознайомлено, проте вона відмовилася від працевлаштування, про що свідчать надані відповідачем докази та складені ним акти. За позивачкою, яка не виходила на роботу на протязі 3 місяців після закінчення строкового трудового договору було збережено заробітну плату, тобто, відповідачем було дотримано вимоги ст. 184 КЗпП України. Посада, на яку позивачка була прийнята за строковим трудовим договором не ліквідована, проте збереження трудових відносин регулюються не ст. 40, 41 КЗпП України, а не вимогами ст. 23 та 39-1 КЗпП.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору, укладеного відповідно до п. 2, 3 ст. 23 КЗпП України, є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини тривають і жодна із сторін не поставила вимоги про їх припинення.

Законом „Про освіту" в редакції на час укладення трудового договору та в редакції на час попередження про закінчення строкового трудового договору та Положенням про порядок заміщення посад науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів України ... передбачений порядок і умови заміщення посад у вищих навчальних закладах на умовах конкурсу та укладення трудового договору (контракту) з обраною особою на відповідну посаду за рішенням вченої ради. Контракт укладається на термін від 1 до 5 років, розірвання якого здійснюється за умовами контракту та законодавства про працю. Позивачка відмовилася від проходження конкурсу, оголошеного 29 липня 2015 року на заміщення вакантних посад.

Таким чином, оскільки спір між сторонами виник з приводу видачі наказу від 03.07.2015 року за № 106-к про попередження недопущення до роботи, трудовий договір між сторонами не припинений, цим наказом права позивачки не порушені, відмова у визнання трудового договору безстроковим відповідає вимогам закону, який регулює трудові відносини у сфері освіти та обставинам справи, яким суд дав належну оцінку.

Враховуючи вищенаведене, у апеляційного суду відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 грудня 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: