Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.2016 Справа №607/17040/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Грицай К.М.

за участю секретарів Григорусь О.М.,Матвійчук В.П.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_3 національного економічного університету до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення із студентського гуртожитку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 національний економічний університет (далі ТНЕУ) звернувся в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виселення з кімнати студентського гуртожитку № 2 блоку № 68 по вул. Львівська, 7 у м. Тернополі без надання іншого житла та виселення ОСОБА_6 з даної кімнати гуртожитку з наданням іншого жилого приміщення у студентському гуртожитку № 4 кім. № 201 по вул. Львівська, 4 у м. Тернополі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що гуртожиток, в якому проживають відповідачі, належить ТНЕУ на праві оперативного управління та має статус гуртожитку для проживання студентів, однак відповідачі, які проживають в даному гуртожитку, були вселені у спірне житло без дотриманням вимог житлового законодавства та без законних підстав, оскільки не є студентами університету та не перебувають із навчальним закладом у трудових відносинах, чим порушено права ТНЕУ, який зобовязаний надавати житло у зазначеному студентському гуртожитку особам, які мають право на його отримання відповідно до чинного законодавства, а також порушує права студентів та працівників університету, які мають право претендувати на отримання кімнат для проживання у студентському гуртожитку.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши суду, що відповідач ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з позивачем та була поселена у гуртожиток № 2 на підставі ордеру № 260 у звязку із роботою у економічному університеті, виданого 07.04.2003 року, де проживає на даний час, пропрацювала в ТНЕУ більше 10 років та не може бути виселена без надання іншого житлового приміщення, тому вважає усі вимоги позивача безпідставними.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, заперечення проти позову суду не подали. Тому суд вважає за можливе розгляд справи за відсутності відповідачів.

Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_3 національний економічний університет створений розпорядженням Кабінету міністрів України від 30 березня 2005 року № 72-р., а відповідно до Указу Президента України від 29.09.2006 року університету надано статус національного, про що вказано у Статуті, затвердженому Міністерством освіти і науки України від 31.10.2013 року.

Студентський гуртожиток № 2 по вул. Львівська, 7 в м. Тернополі є власністю держави Україна в особі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України на підставі рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.03.2012 року та належить ОСОБА_3 національному економічному університету на праві оперативного управління.

Відповідно до листів Міністерства освіти і науки України від 19.10.2010 року № 1/9-726, 30.11.2011 року № 1/9-927 керівникам навчальних закладів було рекомендовано здійснювати заходи щодо виселення сторонніх осіб з студентських гуртожитків з метою покращення умов проживання та забезпечення іногородніх студентів місцями для проживання.

У силу ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачі на даний час без законних підстав проживають у гуртожитку, що порушує право позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Згідно із ч.ч.1-2 ст.128 ЖК УРСР, порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Статтею 130 Житлового кодексу УРСР передбачено, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Пункт 17 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 передбачає, що громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зареєстровані та проживають в гуртожитку по вул. Львівська, 7 в Тернополі.

З наданого представником відповідача ордеру № 260, вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 поселено у гуртожиток № 2, кімната № 68, що підтверджено підписом директора студмістечка.

Представником позивача в судовому засіданні підтверджено, що відповідачі дійсно проживають у кімнаті № 68 гуртожитку № 2 по вул. Львівська, 7 у м. Тернополі, однак доказів самовільного вселення в гуртожиток відповідачів в ході судового розгляду справи не здобуто.

Так, згідно витягу з наказу від 11.11.1996 року № 332-К ОСОБА_3 інституту народного господарства ОСОБА_7 прийнято на посаду прибиральниці гуртожитку та 07.05.2001 року звільнено за власним бажанням; 06 червня 2005 року ОСОБА_4 прийнято на посаду прибиральниці згідно наказу ОСОБА_3 державного економічного університету № 199-к та 20.09.2006 року переведено на посаду заступника директора з господарської роботи на умовах строкового трудового договору; 29.12.2006 року ОСОБА_4 продовжено дії строкового турового договір не невизначений строк згідно наказу ОСОБА_3 національного економічного університету № 64-к; 31.08.2017 року ОСОБА_4 переведено на посаду помічника декана факультету довузівської післядипломної та магістерської підготовки згідно наказу № 311-к; 15.02.2008 року ОСОБА_4 переведено на посаду заступника начальника господарського відділу згідно наказу № 64-к.

Наказом від 18.06.2013 року № 184-К/тр ОСОБА_4 звільнено з посади з 01.07.2013 року в звязку зі скороченням чисельності працівників (п.1 ст.40).

Таким чином, судом встановлено, що з ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та пропрацювала у даному навчальному закладі з 11.11.1996 року по 07.05.2001 року, з 06.06.2005 року по 18.06.2013 року, тобто в період більше тринадцяти років, та була звільнена у звязку зі скороченням чисельності працівників.

З пояснень представника позивача встановлено, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, є студенткою Чортківського коледжу економіки та підприємництва ОСОБА_3 національного економічного університету, який є відокремленим структурним підрозділом ТНЕУ, що розташований за адресою, м. Тернопіль, вул. Львівська, 11 а в м. Тернополі.

Поряд з тим, представником позивача не подано та судом не здобуто доказів, що відповідачу ОСОБА_6 була надана житлова площа гуртожитку № 2 блоку № 68 по вул. Львівська, 7 у м. Тернополі у звязку з її навчанням у ТНЕУ.

На підставі ст.132 Житлового кодексу УРСР, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

У переліку осіб, зазначеному у ст. 125 цього Кодексу а також, у пункті 41 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 (що була чинною на час припинення трудових відносин відповідача з позивачем ТНЕУ) зазначено, що з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жилу площу в гуртожитку, не менш як десять років.

Норми цих законодавчих актів не передбачають диференціації осіб, що пропрацювали на підприємстві, установі, організації понад десть років за строком дії трудових договорів.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з позивачем, які тривали понад десять років, тому суд вважає, що законні підстави для виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення відсутні, у звязку з цим позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Із урахуванням тих обставин, що відповідач ОСОБА_6 була вселена у гукімнату № 68 гуртожитку № 2 разом із відповідачем ОСОБА_4 як неповнолітня дитина, на даний час неповнолітньою та її місцем проживання є місце проживання її матері, відомостей про наявність іншого місця проживання відсутні, крім того, представником позивача не спростовано дані факти та не доведено, що ОСОБА_6 була вселена у звязку з навчанням у Чортківському коледжі економіки та підприємництва ОСОБА_3 національного економічного університету, який є відокремленим структурним підрозділом ТНЕУ, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для виселення з наданням їй іншого житлового приміщення, зокрема у кімнаті № 201 гуртожитку № 4 по вул. Львівська, 4 в м. Тернополі в гуртожитку.

Поряд з тим, беручи до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_5, який зареєстрований та проживає у студентському гуртожитку №2 у блоці № 68 по вул. Львівська, 7 в м. Тернополі, не перебуває у трудових відносинах із ТНЕУ та не навчається у вказаному навчальному закладі, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні законні підстави для проживання у спірному студентському гуртожитку і тому вважає, що позов ТНЕУ слід задовольнити та виселити відповідача ОСОБА_5 з блоку № 68 студентського гуртожитку № 2 по вул. Львівська, 7 в м.Тернополі без надання іншого житлового приміщення, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 114, 125, 127-132 Житлового кодексу УРСР, ст. 29 Цивільного кодексу України, п.п.17, 41 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_5 із студентського гуртожитку № 2 блок 68, за адресою вул. Львівська, 7 в м. Тернопіль Тернопільського національного економічного університету без надання іншого жилого приміщення.

У задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_4 із студентського гуртожитку № 2 блок 68, за адресою вул. Львівська, 7 в м. Тернопіль Тернопільського національного економічного університету без надання іншого жилого приміщення відмовити.

У задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_6 із студентського гуртожитку № 2, блок 68, за адресою вул. Львівська, 7 в м. Тернопіль Тернопільського національного економічного університету із наданням іншого жилого приміщення у студентському гуртожитку № 4 кім. 201, що розташований за адресою вул. Львівська, 4 м. Тернопіль відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий підпис ОСОБА_8

Згідно з оригіналом:

Суддя К.М. Грицай

Головуючий суддяОСОБА_8