АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/6113/16. Суддя-доповідач : - ОСОБА_2
Категорія: поділ майна подружжя.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю секретаря: - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа: ОСОБА_10 - про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_8, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля NISSAN PATROL, державний номер НОМЕР_1, припинити її право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля, стягнути з ОСОБА_8 на її користь вартість 1 /2 частини автомобіля NISSAN PATROL, державний номер НОМЕР_1 в розмірі 60 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 23 грудня 1995 року.

В період шлюбу ОСОБА_8 придбав в інтересах сімї за 120000 грн. автомобіль NISSAN PATROL, державний номер НОМЕР_1., який оформив на свої імя.

Досягти згоди щодо розподілу автомобіля та його вартості вони з ОСОБА_8 не можуть, що спонукає її звернуться з позовом в суд.

11 серпня 2016 року під час розгляду справи ОСОБА_6 уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з ОСОБА_8 на її користь компенсацію за 1/2 частину проданого автомобіля NISSAN PATROL, державний номер НОМЕР_1 в розмірі 165000 грн.

В обґрунтування уточнених вимог посилалась на те, що при розгляді справи в суді їй стало відомо, що 2 листопада 2013 року ОСОБА_8 продав належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль NISSAN PATROL, державний номер НОМЕР_1 свої матері ОСОБА_11, яка в свою чергу 2 лютого 2016 року перереєструвала його на ОСОБА_12

Згоди чоловікові на продаж автомобіля вона не давала, виручені від продажу автомобіля кошти використані ОСОБА_8 не в інтересах сімї.

Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Торговий будинок «Форвард» від 1 лютого 2016 року ринкова вартість спірного автомобіля становить 330000 грн.

Відповідач ОСОБА_8 позов не визнав.

При цьому посилався на те, що спірний автомобіль він відчужив своїй матері за 185 210 грн. 54 коп. Продажем цього автомобіля він фактичного розрахувався з матірю, яка погасила його борг за борговою розпискою.

Третя особа: ОСОБА_10 в судове засідання не зявилась.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 вартість 1 /2 частини проданого автомобіля NISSAN PATROL GR WAGON, кузов JN1TCSY61Z0504687, державний номер НОМЕР_1 в розмірі 92 605 грн. 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 300 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір в розмірі 900 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити рішення суду та стягнути ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 1/2 частину дійсної вартості проданого автомобіля в розмірі 165 000 грн.; судові витрати в розмірі 600 грн. та 1815 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3300 грн. та 1650 грн., витрати на проведення виконання робіт з незалежної оцінки майна в розмірі 700 грн. Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір в розмірі 1050 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що відповідач без згоди позивача відчужив належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль, а тому зобовязаний сплатити позивачу вартість 1 /2 частини відчуженого автомобіля.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині, оскільки він відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69, ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_6, ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 1995 року (а. с.5 том №1).

Від сумісного проживання 3 квітня 1998 року в подружжя народилась дочка ОСОБА_14 ( а. с.8 том №1).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 2 березня 2016 року розірвано шлюб між подружжя ОСОБА_6, ОСОБА_8

24 листопада 2010 року ОСОБА_6, ОСОБА_8 придбали на подружні кошти автомобіль NISSAN PATROL GR WAGON, державний номер НОМЕР_1, право власності на якій зареєстрували на імя ОСОБА_8О.( а. с. 143 том №1).

2 листопада 2013 року ОСОБА_8 без згоди дружини зняв в Дніпропетровському ВРЕР -1 з обліку придбаний подружжям автомобіль та продав його своїй матері ОСОБА_11 за ціною 185 283 грн. 15 коп. (145,147 том №1).

Цього ж дня ОСОБА_11 зареєструвала в Дніпропетровському ВРЕР -1 автомобіль NISSAN PATROL GR WAGON, кузов JN1TCSY61Z0504687, державний номер НОМЕР_1 на своє імя та отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САТ521410 ( а. с.142 том №1).

На підставі заяви ОСОБА_11 в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САТ521410 було внесено запис, який надав ОСОБА_8 право керувати автомобілем NISSAN PATROL GR WAGON, державний номер НОМЕР_1 (а. с.142,145 том №2).

10 грудня 2015 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу, а 12 грудня 2015 року з позовом про поділ майна подружжя.

2 лютого 2016 року ОСОБА_11 продала належний їй автомобіль NISSAN PATROL GR WAGON, державний номер НОМЕР_1 третій особі ОСОБА_10 ( а. с.66 том №1).

Наведене свідчить, що до звернення з позовом в суд ОСОБА_6 не було достовірно відомо про відчуження ОСОБА_8 автомобіля NISSAN PATROL GR WAGON, державний номер НОМЕР_1 своїй матері ОСОБА_11, оскільки після його фактичного продажу номерний знак, закріплений за автомобілем не змінювався, а ОСОБА_8 продовжував керувати та користуватися вказаним автомобілем за згодою нового власника.

Доказів того, що грошові кошти отримані ОСОБА_8 від продажу автомобіля NISSAN PATROL GR WAGON були використані ним в інтересах сімї, матеріали справи не містять.

Не надані такі докази представником ОСОБА_8 - ОСОБА_9, і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 вартість 1 / 2 частини проданого ним автомобіля, який на час його продажу був спільною сумісною власністю подружжя.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що при вирішенні спору суд першої інстанції не врахував ринкову вартість автомобіля NISSAN PATROL GR WAGON, державний номер НОМЕР_1, яка станом на 1 лютого 2016 року становила 330 000 грн., не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Судом першої інстанції встановлено, що 2 листопада 2013 року ОСОБА_8 продав автомобіль NISSAN PATROL GR WAGON, державний номер НОМЕР_1 своїй матері ОСОБА_11 за ціною 185 210 грн. 15 коп., у звязку з чим суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивачки 1/ 2 частину грошових коштів отриманих ОСОБА_8 від продажу спірного автомобіля.

Позивачем ОСОБА_6 надано до суду копію звіту про оцінку майна ТОВ «Торговий будинок «Форвард» від 1 лютого 2016 року, згідно з яким ринкова вартість автомобіля NISSAN PATROL GR WAGON, кузов JN1TCSY61Z0504687, державний номер НОМЕР_1 на день його оцінки становила 330 000 грн. ( а. с.73-75 том №1).

Вказаний звіт не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки в ньому не вірно зазначені відомості про власника автомобіля та дані щодо свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до звіту обєктом оцінки рухомого майна є автомобіля NISSAN PATROL GR WAGON4169, ідентифікаційний номер JN1TCSY61Z0504687, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію САЕ1777189, власником якого є ОСОБА_8 (а. с. 74 том №1).

Однак, матеріали справи свідчать, що станом на 1 лютого 2016 року відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ521410 власником автомобіля NISSAN PATROL GR WAGON4169, ідентифікаційний номер JN1TCSY61Z0504687, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1 була ОСОБА_11 (а. с. 142 том №1).

Вказаний звіт не місить фотографічних таблиць, які підтверджують факт візуального технічного огляду колісного транспортного засобу 1 лютого 2016 року оцінювачем ОСОБА_15

Позивач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції клопотань про призначення у справі судової експертизи не заявляли, а дійсна вартість автомобіля NISSAN PATROL GR WAGON4169, державний номер НОМЕР_1 на день його відчуження ОСОБА_8 своїй матері ОСОБА_11 експертним шляхом не визначалася.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 про те, що автомобіль NISSAN PATROL GR WAGON, державний номер НОМЕР_1 був відчужений відповідачем за усною згодою ОСОБА_6, а виручені від його продажу кошти були використані відповідачем для забезпечення сімї.

Позивач ОСОБА_6 спростовувала факт надання своєї згоди чоловікові на продаж спірного автомобіля та вказувала, що про відчуження автомобіля їй стало відомо лише під час розгляду справи в суді.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 надавала згоду ОСОБА_8 на продаж автомобіля NISSAN PATROL GR WAGON, державний номер НОМЕР_1, а виручені від його продажу кошти були використані ОСОБА_8 в інтересах сімї.

Не надані такі докази представником ОСОБА_8 - ОСОБА_9, і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Колегія суддів не може погодитись з рішення суду в частині розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В уточнених позовних вимогах ОСОБА_6 просила суд стягнути з відповідача на її користь вартість 1/ 2 частини проданого автомобіля в розмірі 165 000 грн.

При ціні позову 165000 грн. ОСОБА_6 зобовязана була сплатити в дохід держави судовий збір в розмірі 1650 грн.

При зверненні з позовом в суд позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 600 грн. (а. с. том №1).

Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з відповідача на її користь вартість 1/ 2 частини вартості проданого автомобіля в розмірі 92 605 грн. 75 коп.

У звязку з цим, з відповідача на користь позивача підлягали стягненню судові витрати в розмірі 600 грн., а також з позивача в дохід держави підлягав стягненню несплачений судовий збір в розмірі 1050 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції не врахував вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України та помилково стягнув з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 300 грн. та з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір в розмірі 900 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь держави судового збору в розмірі 300 грн., та стягнення з ОСОБА_8 на користь держави судового збору в розмірі 900 грн.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_8О на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 600 грн. Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави несплачений нею при подачі позову в суд судовий збір в розмірі 1050 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 3300 грн. та 1815 грн.

Відповідно до розяснень, викладених у пунктах 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 201 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачкою ОСОБА_6 не надано до суду квитанцій про сплату адвокатському бюро «Василя Голубцова» послуг за надану їй правової допомоги в розмірі 3300 грн. та 1815 грн., а також розрахунків таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 задовольнити - частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь держави судового збору в розмірі 300 грн., ОСОБА_8 на користь держави судового збору у розмірі 900 грн. - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 600 (шістсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 1050 (одну тисячу пятдесят) грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: