Ухвала

іменем україни

28 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з ОСОБА_4 111 719 грн 61 коп. майнової шкоди та 743 256 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 21 серпня 2013 року близько 08 год. 55 хв. відповідачка, керуючи автомобілем «Хонда-Сівік», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, порушила правила дорожнього руху та допустила наїзд на неї (позивачку) при переході на зелений сигнал світлофора проїзної частини по вул. Смілянській у м. Черкаси.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди вона (позивачка) отримала тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя, тривалий час перебувала на лікуванні в комунальному закладі «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», неодноразово проходила стаціонарне та амбулаторне лікування за місцем проживання, перебувала на лікуванні в Інтегрованому медичному центрі імені Хаїма Шіви філії медичної школи імені Саклера в Тель-Авівському університеті Ізраїлю. Згідно з актом медико-соціальної експертної комісії їй встановлено II групу інвалідності з 16 грудня 2013 року

Крім того, внаслідок вищезгаданих протиправних дій відповідачки їй (позивачці) була завдана також моральна шкода.

Ураховуючи наведені вище обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 25 тис. грн та витрати на правову допомогу в сумі 2 500 грн на загальну суму 27 500 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 487 грн 20 коп.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 100 тис. грн. У решті судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не повністю відповідає.

Судами встановлено, що 21 серпня 2013 року близько 08 год. 55 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Хонда-Сівік», реєстраційний номерний знакНОМЕР_1, порушила правила дорожнього руху та допустила наїзд на ОСОБА_3при переході нею на зелений сигнал світлофора проїзної частини по вул. Смілянській у м. Черкаси.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до акта медико-соціальної експертної комісії їй встановлено II групу інвалідності з 16 грудня 2013 року

Згідно з випискою з історії хвороби ОСОБА_3 поступила 21 серпня 2013 року до нейрохірургічного відділення комунального закладу «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» з клінічним діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма з переломом склепіння та базису черепа, забій головного мозку тяжкого ступеню, внутрішньо-мозкові гематоми лобних часток, масивний субарахноїдальний крововилив.

Відповідно до виписки з історії хвороби неврологічного відділення ОСОБА_3 з 31 жовтня 2013 року до 11 листопада 2013 року перебувала на лікуванні в комунальному закладі «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради». Крім наслідків черепно-мозкових травм лікарі поставили діагноз: лівобічна післятравматична сенсо-невральна приглухуватість III ступеня, глухота IV ступеня.

З 03 липня до 05 липня 2014 року ОСОБА_3 перебувала на лікуванні в Інтегрованому медичному центрі імені Хаїма Шіви філії медичної школи імені Саклера в Тель-авівському університеті Ізраїлю. Відповідно до квитанцій від 03 липня 2014 року № 14-04-046702, № 14-04-046703, № 14-04-045280, № 14-04-046735 вартість лікування становить 8 650 доларів США.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02 листопада 2012 року № АВ/9475882 ОСОБА_5 застрахував цивільно-правову відповідальність автомобіль на 100 тис. гривень. Забезпеченим транспортним засобом за даним полісом був атомобіль «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_3.

Згідно з реєстраційною карткою транспортного засобу автомобіль «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_2, належить ОСОБА_4, дата реєстрації - 18 липня 2013 року. Тобто відбулася зміна власника транспортного засобу, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9475882 від 02 листопада 2012 року припинив свою дію і цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП не була застрахована (п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів»), що унеможливлює будь-які виплати з боку страхової компанії.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачкою завдання їй моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідачки та визначив розмір моральної шкоди в сумі 25 тис грн, вважаючи таку суму розумною та справедливою.

Відмовляючи у задоволенні вимог у частині відшкодування майнової шкоди, суд виходив із їх необґрунтованості. Зокрема, суд зазначив, що сплачені відповідачкою 25 грудня 2013 року кошти в сумі 17 тис. грн охоплюють понесені витрати на лікування позивачки в період розгляду кримінального провадження та подальші платежі на відновлення її здоров'я.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, врахувавши характер та обсяг моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, вважав, що належним розміром відшкодування моральної шкоди позивачці є 100 тис. грн.

У решті апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Проте погодитися з висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка посилалась на те, що вартість лікування на відновлення її здоров'я після ДТП з вини відповідачки становить 8 650 доларів США, оскільки після неодноразового проходження стаціонарного та амбулаторного лікування за місцем проживання, їй знадобилось лікування в Інтегрованому медичному центрі імені Хаїма Шіви філії медичної школи імені Саклера в Тель-Авівському університеті Ізраїлю.

Суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився й апеляційний суд, зазначив, що позивачка обов'язково повинна була погоджувати таке лікування зі страховою компанією та відповідачкою, а також послався на те, що позивачкою не надано доказів того, що вказане лікування є єдиним засобом відновлення здоров'я останньої і таке лікування призначене лікувальними закладами України у зв'язку з неможливістю надання відповідної медичної допомоги за місцем проживання.

Дійшовши висновку про те, що сплачена відповідачкою сума в розмірі 17 тис. грн охоплює понесені витрати на лікування позивачки, суд, при цьому, не навів жодних розрахунків та висновки свої не обґрунтував.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки та також указано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди повинні надати належну оцінку всім доводам сторін у справі, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на викладене уваги не звернув, змінивши рішення суду першої інстанції лише в частині стягнутого розміру моральної шкоди не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик