АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/96/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Гончаренко Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Бабенка В. М.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації за проведення добудови будинку, визнання права власності на весь будинок та виплату грошової компенсації та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування будинком та усунення перешкод в користуванні будинком ,-

в с т а н о в и л а :

05 лютого 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації за проведення добудови будинку, визнання права власності на весь будинок та виплату грошової компенсації, посилаючись на те, що рішенням Звенигородського районного суду від 04 квітня 2013 року визнано за ОСОБА_6 право власності на 9/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1, а за нею визнано право власності на 11/20 частин вказаного будинку. По зустрічному позову стягнуто з ОСОБА_6 на її користь 17819 грн. сплачених нею за кредитним договором. Вважаючи, що рішенням суду незаконне в частині зустрічного позову вона подала на нього апеляційну скаргу. Під час розгляду скарги ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 травня 2013 року було призначено судово-будівельну експертизу, якою встановлено, що реальний розподіл вищевказаного домоволодіння шляхом проведення реконструкцій приміщень з метою влаштування двох ізольованих квартир у відповідності до ідеальних часток не вбачається можливим.

Позивач зазначає, оскільки частка відповідача ОСОБА_6 є незначною, річ неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, тому відповідно до ст. 365 ЦК України право на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду. Позивач ОСОБА_7 звернулася до суду з даним позовом та просила припинити за ОСОБА_6 право власності на 9/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Виділити їй, ОСОБА_7 та визнати за нею право власності на весь будинок АДРЕСА_1. Стягнути з неї грошову компенсацію на користь ОСОБА_6 за його частку в будинковолодінні в сумі 5749,52 грн. Стягнути з ОСОБА_6 на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1610 грн., за надання юридичної допомоги 3500 грн. та за проведення технічної експертизи 5119,03 грн.

01 квітня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування будинком та усунення перешкод в користуванні будинком, посилаючись на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2013 року, яким визнано за ним право власності на 9/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1, право власності на яке він зареєстрував у встановленому законом порядку, що підтверджується даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позивач за зустрічним позовом вказує у позові, що ОСОБА_7 не допускає його до спірного будинку, замінила замки від вхідних дверей, чинить перешкоди в користуванні належним йому майном в зв'язку з чим він звернувся до суду із даним позовом та просив встановити порядок користування будинком АДРЕСА_1, виділивши йому в користування кімнату 1-2 площею 15,80 кв. м, ОСОБА_7 виділити в користування кімнати 1-3 площею 11,0 кв. м та 1-4 площею 12,20 кв. м. Кімнату 1-1 площею 14,40 кв. м, кухню ІІ площею 9,20 кв. м, веранду І площею 6,60 кв. м, кладову ІІІ площею 4,80 кв. м, залишити у спільному користуванні. Надвірні та господарські споруди та будівлі, а саме: сарай «Б», сарай «В», убиральню «Г», погріб «Д», колодязь питний № 4 залишити у спільному користуванні. Зобов'язати ОСОБА_7 не чинити йому перешкод в користуванні житловим будинком з надвірними та господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування будинком та усунення перешкод в користуванні будинком прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації за проведення добудови будинку, визнання права власності на весь будинок та виплату грошової компенсації.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_6 на 9/20 частин будинковолодіння АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_7 та визнано за нею право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 компенсацію за його частку у спільному майні в сумі 18458,77 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування будинком та усунення перешкод в користуванні будинком - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та неправильної їх оцінки, та неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин. Просить рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити, а його позов задовольнити.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними розписки в матеріалах справи та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги по первісному позову, припиняючи право власності відповідача на 9/20 частин будинковолодіння, виділивши позивачу, та визнавши за нею право власності на дане будинковолодіння, стягуючи з неї на користь відповідача компенсацію за його частку у спільному майні в сумі 18458,77 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивачем, вважаючи, що частка відповідача у спільному майні є незначною, і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, тому таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про встановлення порядку користування будинком та усунення перешкод в користуванні будинком, суд обґрунтовував тим, що задоволено первісний позов, яким припинено право власності, а отже вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню, також враховуючи, що сторони постійно конфліктують, спільне проживання їх є неможливим та шкодить інтересам дитини сторін.

Однак, колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду першої інстанції, оскільки даний висновок суду є помилковим, оскільки судом невірно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2013 року визнано за ОСОБА_6 право власності на 9/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_7 право власності на 11/20 частин даного житлового будинку.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 11 вересня 2014 року прийнято відмову ОСОБА_7 від апеляційної скарги на дане рішення суду першої інстанції, а апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності на частину майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації закрито.

Позивач ОСОБА_7, звертаючись до суду із даним позовом, посилалася на те, що частка ОСОБА_6 у житловому будинку АДРЕСА_1 є незначною, річ неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим то відповідно до ст. 365 ЦК України право на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просила припинити за ОСОБА_6 право власності на 9/20 частин даного житлового будинку, виділивши їй та визнавши за нею право власності на весь будинок та стягнути з неї грошову компенсацію на користь ОСОБА_6 за його частку в будинковолодінні.

Колегія суддів не погоджується з доводами позивача за первісним позовом та висновками суду першої інстанції щодо доводів про те, що частка відповідача 9/ 20 в будинковолодінні є незначною.

Відповідно до вимог ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

В силу положення статті 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції встановлено, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності сторін: позивачу ОСОБА_7 належить на праві власності 11/20 часток вказаного будинку, а відповідачу ОСОБА_6 належить 9/20 часток будинку.

Суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що частка відповідача у житловому будинку є незначною, тому не може бути виділена в натурі згідно висновку експертизи, отже, спільне володіння і користування майном є неможливим для сторін, так як кожен із них має свою сім'ю, тому проживання в одному будинку буде порушувати право на особисте життя кожного.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 за первісним позовом, прийшов до помилкового висновку, оскільки не звернув уваги на обставини, що відповідач іншого, крім оспорюваного, належного йому на праві власності житла не має, можливості для придбання іншого житла у нього не має, коштів, одержаних в якості компенсації за частку для придбання житла недостатньо, а тому припинення права власності відповідача ОСОБА_6 на його частку у спірному будинку завдасть йому істотної шкоди. Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, посилаючись на те, що частка відповідача у спільному майні, що становить 9/20, є незначною, оскільки дана частка складає майже половину спірного будинку.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_7 внесла на депозитний рахунок суду 15000 грн., що суперечить вимогам ч. 2 ст. 365 ЦК України, яка встановлює обов'язок попереднього внесення співвласником-позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду. Вартість частки, про припинення якої йдеться у ст. 365 ЦК, встановлюється в ході розгляду справи, як правило, шляхом залучення експертного висновку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення первісного позову про припинення права власності на частку в будинковолодінні відповідача та стягнення грошової компенсації з позивача на користь відповідача, тому рішення підлягає скасуванню щодо задоволення вимог первісного позову та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_7

У матеріалах справи міститься висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1801/13-23, № 1066/14-23, 1067/14-23 від 29 липня 2014 року, який було складено на підставі ухвали апеляційного суду Черкаської області від 14 серпня 2013 року при розгляді вищевказаної апеляційної скарги ОСОБА_7, згідно даних якого ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на дату оцінки становить 166658,00 грн., а реальний розподіл вказаного домоволодіння шляхом проведення реконструкції (перепланування і переобладнання) приміщень існуючого житлового будинку з метою влаштування двох ізольованих квартир у відповідності до ідеальних часток співвласників не вбачається можливим.

Інші висновки експертизи в матеріалах даної цивільної справи відсутні. В ході розгляду справи сторонами не заявлялось клопотань про призначення експертизи щодо визначення реальної вартості будинковолодіння чи частки ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 цього Кодексу передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи із зазначених норм закону, та наявних у матеріалах справи доказів, які надав позивач по зустрічному позову, як доказ порушення його права власності та усунення перешкод в користуванні частиною будинку, колегія суддів вважає, що зустрічний позов ОСОБА_6 підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_7 не заперечується, що вона не бажає користуватися будинком спільно з відповідачем, між ними виникають конфліктні ситуації щодо проживання в будинку, тому чиняться перешкоди в користуванні належним майном відповідачу, що підтверджується і даними акту, складеного депутатом Звернигороської міської ради 13 січня 2015 року в присутності свідків, в якому вказано, що ОСОБА_7 чинить перешкоди ОСОБА_6 в користуванні належною йому частиною будинку та не дає ключі від будинку. Також у матеріалах справи міститься висновок ДІМ СДІМ Звенигородського РВ УМВС, з якого також вбачається, що з приводу даного факту ОСОБА_6 звертався також до районного відділу міліції, де рекомендовано звернутися до суду за захистом прав стороні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_6 та встановлення порядку користування спірним будинком, виділивши ОСОБА_6 в користування кімнату 1-2 площею 15,80 кв. м, а ОСОБА_7 виділити в користування кімнати 1-3 площею 11,0 кв. м та 1-4 площею 12,20 кв. м. Кімнату 1-1 площею 14,40 кв. м, кухню ІІ площею 9,20 кв. м, веранду І площею 6,60 кв. м, кладову ІІІ площею 4,80 кв. м, залишити у спільному користуванні. Надвірні та господарські споруди та будівлі, а саме: сарай «Б», сарай «В», убиральню «Г», погріб «Д», колодязь питний № 4 залишити у спільному користуванні.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням вищезазначених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Виходячи із вищевикладеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Колегія суддів приходить до висновку, що є всі підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та невірно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації за проведення добудови будинку, визнання права власності на весь будинок та виплату грошової компенсації слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування будинком та усунення перешкод в користуванні будинком задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, Отже, стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 підлягають судові витрати в сумі 2014,60 грн. (243,60 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 1771 грн. - за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації за проведення добудови будинку, визнання права власності на весь будинок та виплату грошової компенсації та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування будинком та усунення перешкод в користуванні будинком - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації за проведення добудови будинку, визнання права власності на весь будинок та виплату грошової компенсації - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування будинком та усунення перешкод в користуванні будинком задовольнити.

Встановити порядку користування будинком АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_6 в користування кімнату 1-2 площею 15,80 кв. м, ОСОБА_7 виділити в користування кімнати 1-3 площею 11,0 кв. м та 1-4 площею 12,20 кв. м. Кімнату 1-1 площею 14,40 кв. м, кухню ІІ площею 9,20 кв. м, веранду І площею 6,60 кв. м, кладову ІІІ площею 4,80 кв. м, залишити у спільному користуванні. Надвірні та господарські споруди та будівлі, а саме: сарай «Б», сарай «В», убиральню «Г», погріб «Д», колодязь питний № 4 залишити у спільному користуванні.

Зобов'язати ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_6 перешкод в користуванні житловим будинком з надвірними та господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати за сплату судового збору в сумі 2014,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :