АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Музичко С.Г., Рейнарт І.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10 лютого 2015 року, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року,

встановила:

05.05.2016 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10 лютого 2015 року. Одночасно подала клопотання про поновлення строку на оскарження вказаного рішення.

Клопотання про поновлення строку обґрунтовано тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.07.2015 р. заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ( далі - ПАТ «Укрсоцбанк») задоволено. Видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10 лютого 2015 року у справі №1945/14 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 5 611 010 грн.63 коп. та третейського збору в сумі 25 500 грн.

Про зазначені судові рішення заявнику ОСОБА_1 не було відомо, копій вказаних рішень у встановленому порядку вона ніколи не отримувала, про їх наявність дізналася коли до її помешкання АДРЕСА_1 29.04.2016 року прийшов державний виконавець для опису майна. Її чоловік ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому участі у третейському розгляді, а також у суді першої інстанції при видачі виконавчого листа не брав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року заяву ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що оскаржувана ухвала суду не містить жодних доводів на спростування того факту, що ОСОБА_1 дізналася про рішення третейського суду 29 квітня 2016 року. Матеріали третейської справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_1, яка з 13.10.2010 р. зареєстрована та проживала в АДРЕСА_4, запрошувалась у третейський суд, отримувала копію позовної заяви до третейського суду, що їй за вказаною адресою направлялись судові повістки та рішення третейського суду.

В судове засідання заявниця та її уповноважений представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Поліщук Ю.В. просила апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника Поліщук Ю.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на оскарження рішення третейського суду та залишаючи заяву ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заява подана після закінчення строку, встановленого ч.2 ст.389-1 ЦПК України, підстави для поновлення вказаного строку відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, відповідно до положень частин першої, другої та третьої ст. 389-1 ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутись до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особам, які брали у участь у справі, у разі, якщо третейський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізнались або повинні були дізнатись про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другої цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 березня 2008 року у м. Одеса (Україна) було укладено договір кредиту №2008/25-100-45, за умовами якого позичальник ОСОБА_2 отримала грошові кошти в сумі 120 000 доларів США. Місцем реєстрації ОСОБА_2 вказано АДРЕСА_1 (а.с. 83-90 третейської справи).

Судом встановлено, що рішенням постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 10 лютого 2015 року у справі №1945/14 з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 5 611 010 грн. 63 коп. та третейський збір в сумі 25 500 грн.

Згідно свідоцтва про зміну імені, 20 серпня 2008 року ОСОБА_2 змінила ім'я на ОСОБА_1 (а.с.27).

Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_1 08 листопада 2008 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінив прізвище на ОСОБА_3 (а.с.14).

Копію вказаного судового рішення було вручено ОСОБА_2 28.03.2015 р. за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с. 99 третейської справи).

Згідно свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер (а.с.13).

З огляду на те, що копію рішення третейського суду від 10.02.2015 р. було отримано ОСОБА_1 28.03.2015 р., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява про скасування рішення третейського суду подана до суду з пропуском встановленого законом строку. При цьому доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку суду надано не було.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 з 13.10.2010 р. зареєстрована та проживала в АДРЕСА_4, а тому не отримувала відповідних судових рішень є необґрунтованими.

Як вбачається з світлокопії наданого нею паспорту, ОСОБА_1 з 14.02.2015 р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

За вказаною адресою 10.12.2014 р. остання отримала ухвалу про порушення провадження у справі та про її відкладення (а.с. 57, 71 третейської справи).

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що заявник про наявність рішення третейського суду не була обізнана до 29.04.2016 року є недоведеними.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( надалі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

У справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» та у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на можливість учинення в суді чи органі з розгляду скарг будь-якого позову стосовно його цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб ця стаття передбачає «право на суд», з якого право доступу, тобто право вчиняти позов у суді з цивільних справ, становить лише один аспект.

Європейський суд з прав людини також констатує, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує реґулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини»; рішення у справі «Т. Р. та К. М. проти Сполученого Королівства» ; а також у справі «Z. та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи те, що можливість залишення заяви без розгляду, поданої після закінчення встановленого законом строку, передбачена вимогами цивільно-процесуального законодавства, з огляду на тривалість пропуску строку на оскарження рішення третейського суду (більше одного року), відсутність доказів поважності причин пропуску такого строку, залишення заяви про оскарження рішення третейського суду без розгляду не суперечить міжнародно-правовим актам щодо захисту прав і свобод людини та практиці Європейського суду з прав людини, а застосовані судом обмеження переслідують легітимну мету та зберігають розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями, доводи апеляційної скарги про порушення права позивача на доступ до суду є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Ухвала суду відповідає вимогам закону, обставинам справи і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/12557/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.