УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ПисаноїТ.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВМ Банк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 09 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «ВМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк», банк) звернулося до суду з указаним позовом, який уточнило в процесі розгляду справи, та остаточно просило стягнути з ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 230 949 грн 43 коп., з якої: несплачені відсотки за період з 22 вересня 2009 року по 29 липня 2015 року у розмірі 210 322 грн 42 коп., пеня за порушення строку сплати процентів за період з 29 липня 2014 року по 28 липня 2015 року - 3 103 грн 59 коп., пеня за порушення строку сплати кредиту за період з 29 липня 2014 року до 28 липня 2015 року - 17 523 грн 42 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 08 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 1/41/080408, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 370 000 грн на споживчі потреби з кінцевим терміном повернення 06 квітня 2018 року.

Позивач вказував, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 липня 2010 року стягнуто з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 426 210 грн 92 коп., а ухвалою цього ж суду від 18 серпня 2011 року розстрочено виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 липня 2010 року шляхом сплати боргу протягом 60 місяців у рівних частинах.

Посилаючись на те, що рішення суду було виконано відповідачем 29 липня 2015 року, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором від 08 квітня 2008 року № 1/41/080408 станом на 28 липня 2015 року в сумі 230 949 грн 43 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 09 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором від 08 квітня 2008 року № 1/41/080408 у розмірі 58 529 грн 33 коп., з яких: 55 661 грн 96 коп. заборгованість за відсотками, 2 867 грн 37 коп. пеня за порушення строку сплати процентів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог; в іншій частині рішення апеляційного суду залишити без змін.

Таким чином рішення апеляційного суду оскаржується ОСОБА_4 тільки в частині задоволення позову, а тому в іншій частині судом касаційної інстанції на предмет законності і обґрунтованості не перевіряється.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що борг за рішенням суду був погашений відповідачем лише 29 липня 2015 року, однак договір кредиту не був розірваний, а тому відповідач зобов'язаний сплатити відсотки за користування кредитом та пеню за порушення строку сплати процентів; при цьому відмовляючи у застосуванні строку позовної давності, суд виходив з того, що відповідач погашав заборгованість до липня 2015 року, чим вчиняв дії, що свідчать про визнання ним свого обов'язку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, погодився з висновком суду першої інстанції, що укладений між сторонами кредитний договір не був розірваний, а тому відповідач зобов'язаний сплатити відсотки за користування кредитом та пеню за порушення строку сплати процентів, а тому, врахувавши заяву відповідача про застосування строків позовної давності та правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-249цс15, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості у межах строку позовної давності.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції в оскаржуваній частині та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 09 березня 2016 року в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства «ВМ Банк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О.Писана

О.В.Попович