Провадження № 22-ц/773/1394/16 Категорія: 20 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Матвійчук Л.В., Грушицького А.І.,

секретар судових засідань Шугалова О.М.

з участю прокурора Луцької місцевої прокуратури - Романішиної Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом прокурора міста Луцька в інтересах ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, Приватного підприємства «Телфорт», Відділу управління майном міської комунальної власності Луцької міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення та скасування рішення державного реєстратора за апеляційною скаргою виконуючого обов'язки керівника Луцької місцевої прокуратури на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 17 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року прокурор міста Луцька в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, ПП «Телфорт», Відділу управління майном міської комунальної власності Луцької міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення та скасування рішення державного реєстратора.

Посилаючись на те, що 10 червня 2002 року між відділом обліку майна міської комунальної власності Луцької міської ради та ПП «Телфорт» було укладено договір купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення ( номери приміщень з 35-1 по 35-9) загальною площею 98,4 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1. Відділ обліку майна міської комунальної власності Луцької міської ради став власником зазначеного майна на підставі розпорядження міського голови від 18 квітня 2002 року № 253-рр «Про приватизацію частини нежитлового підвального приміщення за адресою АДРЕСА_1» і рішення міської ради від 26 квітня 2002 року № 1/13 «Про затвердження розпорядження міського голови, секретаря ради та рішень виконавчого комітету, виданих в міжсесійний період» в частині затвердження даного розпорядження міського голови. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2011 року, яка набрала законної сили 06 травня 2014 року, розпорядження міського голови від 18 квітня 2002 року № 252-рр та рішення Луцької місткої ради від 26 квітня 2002 року № 1/13 в частині затвердження даного розпорядження міського голови визнано незаконними та скасовано. Оскільки спірний договір купівлі-продажу укладався на підставі зазначених розпоряджень та рішення, які скасовані, тому прокурор просив визнати їх недісними та такими, що не відповідає вимогам закону.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора № 697 в реєстровій книзі № 6 про реєстрацію об'єкта нерухомого майна за ПП «Телфорт» від 14 жовтня 2002 року; скасування рішення державного реєстратора № 697 в реєстровій книзі № 6 про реєстрацію об'єкта нерухомого майна за Луцькою міською радою від 4 червня 2002 року; зобов'язання реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області внести записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації права власності на частини нежитлового підвального приміщення ( номери приміщень з 35-1 по 35-9) загальною площею 98,4 кв.м, вартістю 779290 грн., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 за ПП «Телфорт» та Луцькою міською радою-закрито. ( а.с.117-118).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2015 року у задоволені позову відмовлено за безпідставністю. (а.с.120-122).

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 травня 2015 року ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2015 року залишено без змін. ( а.с.199-200).

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 20 травня 2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позову з інших правових підстав.( 206-208).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року рішення апеляційного суду Волинської області від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 травня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції ( а.с.160-163).

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року ухвалу Луцького міськарйонного суду Волинської області від 18 березня 2015 року скасовано, а справу в частині вимог про скасування рішень державних реєстраторів та зобов'язання Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області внести записи до Державного реєстру направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.( а.с.69-71).

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2016 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2015 року в даній справі в яке внесено виправлення ухвалою цього ж суду від 10 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові прокурора міста Луцька в інтересах ОСОБА_3 до Відділу управління майном міської комунальної власності Луцької міської ради, ПП «Телфорт» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення відмовлено.( а.с.149-152).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 17 серпня 2016 року закрито провадження у справі за позовом прокурора міста Луцька в інтересах ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, Приватного підприємства «Телфорт», Відділу управління майном міської комунальної власності Луцької міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення та скасування рішення державного реєстратора.

В апеляційній скарзі виконуючий обов'язки керівника Луцької місцевої прокуратури просить скасувати цю ухвалу, а справу в частині вимог про скасування рішень державних реєстраторів та зобов'язання реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області внести записи до Державного реєстру направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що судом допущене порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, ухвала суду - до скасування з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що предметом позову в даній справі є скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію об'єктів нерухомого майна. Зазначене на думку суду свідчило, що БТІ та державній реєстраційній службі України на основі законодавства делеговані владні повноваження у сфері суспільних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно. Оскільки зазначені служби в розумінні п. 7 ст. 3 КАС України є суб'єктами владних повноважень, то позовні вимоги прокурора, в означеній частині, підлягають розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Проте, з такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з вимогами закону з огляду на наступне.

Суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з усіх правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.( ст. 15 ЦПК України)

Компетенція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. (ч.1 ст.17 КАС України).

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст.9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

За аналізом даних норм під діями також слід розуміти рішення, прийнятті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В силу ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.( ч. 1 ст. 182 ЦК України)

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст.15 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108-114 ЦПК України).

Відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору .

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення , переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 вказаного ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Як передбачено ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з пп. 10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Прокурором міста Луцька при пред'явленні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення та скасування рішення державного реєстратора, не оскаржувались дії державного реєстратора.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, та помилково дійшов висновку про те, що позов в частині скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію об'єкта нерухомого майна за ПП «Телфорт» від 14.10.2002 року, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію об'єкта нерухомого майна за Луцькою міською радою від 04.06.2002 року, зобов'язання реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції внести записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації права власності на частину нежитлового підвального приміщення по АДРЕСА_1 за ПП «Телфорт» та Луцькою міською радою, підлягає розгляду за правилами КАС України, оскільки предметом вимог є не перевірка адміністративно-розпорядчих дій державного реєстратора, а зобов'язання вчинити дії безпосереднього пов'язано із спором про захист права власності і не стосується захисту прав у контексті публічно-правових відносин.

Реєстрація прав власності покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають із правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. При цьому вона ніяк не впливає на цивільно-правову рівність учасників обороту, автономію волі і свободу договору. Тобто не надає публічно-правового характеру вказаним правовідносинам, що дозволяє зробити висновок про можливість розгляду спорів щодо державної реєстрації виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно в цивільному судочинстві.

Тому позовні вимоги, якщо вони заявлені у позові щодо нерухомого майна і не стосуються дотримання державним реєстратором процедури здійснення державної реєстрації, належать розглядові в порядку цивільного судочинства.

Крім того, при постановлені ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що «прокурор в судовому засіданні вважав, що справа в частині щодо КП «ВОБТІ», реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області підлягає до розгляду в порядку КАС України». Однак дане твердження не відповідає обставинам справи та спростовується технічним записом судового засідання від 17 серпня 2016 року, а також проти такого посилання в суді апеляційній інстанції заявив прокурор Романішина Т.Л.

З технічного запису судового засідання вбачається те, що представником Луцької місцевої прокуратур давались відповіді на теоретичні запитання головуючого у справі, щодо підвідомчості розгляду справ за участю суб'єкта владних повноважень, без врахування предмету спору у даній справі.

Наявність рішення Апеляційного суду від 20 січня 2016 року про відмову в позові прокурора міста Луцька в інтересах ОСОБА_3 до Відділу управління майном міської комунальної власності Луцької міської ради, ПП «Телфорт» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення не свідчить про оспорювання позивачем дії КП «ВОБТІ» та реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області, як суб'єктів владних повноважень, а є лише наслідком недійсності оспорюваного договору.

Оскільки судом першої інстанції наведені обставини при постановленні оскаржуваної ухвали враховані не були, то в силу вимог ст.311 ЦПК України, така ухвала підлягає скасуванню з передачею справи в частині оскаржуваних вимог для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу виконуючого обов'язки керівника Луцької місцевої прокуратури - задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2016 року в даній справі скасувати, а справу в частині вимог про скасування рішень державних реєстраторів та зобов'язання реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області внести записи до Державного реєстру- направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:/підпис/

Судді :/підписи/

Ухвала набрала законної сили 05 жовтня 2016 року

Суддя апеляційного суду

Волинської області Бовчалюк З.А.

Помічник апеляційного суду

Волинської області Мулярчук С.В.