У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Нагорняка В.А., МазурЛ.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Алексєєва Олена Володимирівна, про визнання договорів дарування недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Алексєєва О.В., про визнання недійсними договору дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 у

м. Одесі від 24 червня 2004 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, договору дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 від 21 липня 2010 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та скасування їх державної реєстрації.

На обґрунтування позову позивач посилався на те, що вказана квартира належала на праві спільної часткової власності йому та ОСОБА_5 по

Ѕ частині кожному без виділу часток в натурі. Позивач вказував, що 24 червня 2004 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_8 договір дарування Ѕ частини спірної квартири. Позивач вважав, що такий договір дарування суперечить закону, оскільки ОСОБА_5 не мала права одноособово, без його згоди, розпоряджатися належною їй часткою квартири. Вважав також недійсним і договір дарування від 21 липня 2010 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 липня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року, відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради від 15 червня

2001 року № 4-18067 та зареєстрованого у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі № 412 пр., належить кожному на праві спільної часткової власності Ѕ частини квартири

АДРЕСА_1

24 червня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Алексєєвою О.В. та зареєстрований за

№ 4-3103, відповідно до умов якого ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_8 прийняв в дарунок Ѕ частини квартири АДРЕСА_2.

21 липня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. та зареєстрований за № 1329, відповідно до умов якого ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_6 прийняла в дарунок

Ѕ частини квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до положень ст. ст. 717, 718 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Відповідно до ст. ст. 316-319 ЦК України правом власності є право особи на майно, що включає в себе право володіння, користування та розпорядження, якими така особа користується на власний розсуд.

Стаття 358 ЦК України визначає право володіння і користування спільною частковою власністю.

За правилами ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Єдиний випадок, коли необхідна згода співвласника на відчуження частки у праві спільної часткової власності передбачений ст. 362 ЦК України, а саме - у разі продажу частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання договорів дарування недійсними на підставі ст. 358 ЦК України.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ЛеванчукА.О. Нагорняк В.А. МазурЛ.М.