АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1210/16 Справа № 208/6439/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діє від свого імені та представляє інтереси малолітньої дитини ОСОБА_5 (треті особи: Заводський районний відділ в м. Дніпродзержинськ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради) про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2, яка діє від свого імені та представляє інтереси малолітньої дитини ОСОБА_5 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.05.2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с.193-195).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.05.2015 року задоволені позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діє від свого імені та представляє інтереси малолітньої дитини ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №DNK0G100000037, укладеним 26.06.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3, яка станом на 07.08.2013 року становить 59475,81 доларів США, суд звернув стягнення на квартиру загальною площею 53,20 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Спортивна, буд.15/49, кв.6, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №DNK0G100000037 від 26.06.2007 року) ПАТ КБ ПриватБанк, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ ПриватБанк всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Суд виселив ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка представляє інтереси малолітньої дитини ОСОБА_5, які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Спортивна, буд.15/49 кв.6, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Суд ухвалив, що рішення суду в частині звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 53,20 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_3 не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Суд зобовязав Заводський РВ у м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, зняти з реєстраційного обліку громадян ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Спортивна, буд.15/49, кв.6.

Також суд стягнув солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ ПриватБанк витрати по оплаті судового збору у сумі 3441 грн. (а.с.182-187).

Як на підстави апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно зясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.193-195).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.06.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк, та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №DNK0G100000037 відповідно до умов якого банк надав, а ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 20000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 25.06.2037 року.

В забезпечення вищезазначеного кредитного договору, 26.06.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №DNK0G100000037, відповідно до якого належна відповідачу на праві власності майно, а саме: квартира загальною площею 53,20 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., яка розташована за адресою: вул. Спортивна, буд.15/49, кв.6, була передана в іпотеку ПАТ КБ ПриватБанк.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а позичальник порушив умови кредитного договору, припинивши повертати банку кошти та сплачувати відсотки за користування кредитом, внаслідок чого станом на 07.08.2013 року, згідно наданого позивачем розрахунку, утворилася заборгованість в сумі 59475,81 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача 30.07.2013 року було направлено лист-претензію (а.с.18-19), що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів з повідомленням, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.20-23), згідно якого банк предявив свої вимоги та просив добровільно, в тридцяти денний строк, звільнити квартиру під номером 6 у будинку №15/49 по вулиці Спортивній у місті Дніпродзержинську, загальною площею 53,20 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст.ст. 526,527,530,575 ЦК України, ст.ст. 38,39,40 Закону України Про іпотеку, ст. 109 ЖК України, ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що у жилому приміщення, на яке було звернуто стягнення проживає зокрема малолітня дитина, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_2 не була власником вказаної квартири.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що не знала про те, що брат продав відповідачу ОСОБА_3 квартиру, власником якої також була вона. Але договір купівлі-продажу вона не оскаржувала в судовому порядку.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що банком порушено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки і таке звернення до суду є передчасним так як, вимога позивача про звільнення квартири не була належним чином направлена і вручена, що є порушенням Закону України Про іпотеку не можуть бути прийняти до уваги судом.

За приписами ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку передбачено, що в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

При цьому, невиконання вимог частини першої ст. 35 Закону України Про іпотеку про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням вимог ст. 124 Конституції України (п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин №5 від 30.03.2012 року).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи ОСОБА_2не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справ.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: