УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_9 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 червня 2009 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 18 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариство комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 13 285,70 доларів США під 12 % річних з кінцевим терміном повернення 18 лютого 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_7 18 лютого 2008 року укладений договір іпотеки, предметом якого є належна відповідачам на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму 12 140,30 доларів США.

За таких обставин позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7 зі зняттям з реєстраційного обліку із зазначеної квартири.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 червня 2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МК2ООА00000054 від 18 лютого 2008 року в розмірі 93 480 грн 31 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки від 18 лютого 2008 року квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ комерційним банком «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В частині позовних вимог щодо виселення відмовлено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_10, ОСОБА_7 в користь ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк» 934 грн 80 коп. сплаченого судового збору, 30 грн сплачених витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2014 року заяву ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_9, заявника ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення від 15 червня 2009 троку залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року змінено заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 червня 2009 року, доповнено другий абзац резолютивної частини рішення наступною фразою: «з встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки в сумі 86 572 грн.».

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, її представник ОСОБА_9 та ОСОБА_7 просять скасувати заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 червня 2009 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 18 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 13 285,70 доларів США під 12 % річних з кінцевим терміном повернення 18 лютого 2018 року.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_7 18 лютого 2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є належна відповідачам на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком банку становить 12 140,30 доларів США.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Однак, суд апеляційної інстанції також змінив резолютивну частину рішення суду першої інстанції, оскільки вона не відповідала приписам ст. 39 Закону України «Про іпотеку» щодо визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання осіб, які подали касаційну скаргу, на Закон України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як сам по собі даний Закон не може бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на час його ухвалення місцевий суд і не міг його застосувати, адже такого Закону тоді ще не існувало.

Крім того, поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до та після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,залишаються в силі, а їх виконання припиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-53цс15, від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15, від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1935цс15, від 04 листопада 2015 року у справах № № 6-1120цс15, 6-340цс15, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15.

Таким чином, апеляційний суд вищевикладеного не врахував, належним чином не перевірив дотримання місцевим судом вимог ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положення п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_9задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік