У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Ситнік О.М.,

МаляренкаА.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про збільшення розміру аліментів і позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про зменшення розміру аліментів та усунення перешкод в участі у вихованні дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, в період шлюбу народилися діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, при цьому з моменту припинення шлюбних відносин - з 2010 року, відповідач не виконує покладені на нього обов'язки щодо виховання та розвитку дітей, не спілкується з ними, не турбується про фізичний і духовний розвиток, не проявляє до дітей батьківського піклування, не надає матеріальної допомоги на життєзабезпечення, має заборгованість зі сплати аліментів.

Відповідач нехтує своїми батьківськими обов'язками по вихованню рідних дітей, тому просила позбавити його батьківських прав.

Також, зазначаючи, що у зв'язку з економічною кризою у державі стало важче забезпечувати належний рівень життя і розвитку дітей, матеріальне становище погіршилось, тому вважає за необхідне збільшити розмір аліментів з 5 тис. грн до 6 тис. грн щомісячно на дітей.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про зменшення розміру аліментів та усунення перешкод в участі у вихованні дітей, посилаючись на те, що дійсно з ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого народилися діти, але після розірвання шлюбу ОСОБА_3 постійно перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, а старшого сина ОСОБА_5 уговорила на необхідність позбавлення батьківських прав, оскільки в такому випадку він матиме пільгу при вступі до ВУЗу, однак жодних обставин, які б давати підстави вважати, що спілкування з дітьми спричинить їм шкоду, не існує. Тому просив зустрічну заяву задовольнити, а у первісному позові відмовити повністю.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав стосовно дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8.

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та відмови в задоволенні його зустрічних позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу в указаній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо збільшення розміру аліментів не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем доведено доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, а останнім не надано доказів на підтвердження заявлених ним зустрічних позовних вимог.

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вказаним вимогам судові рішення в указаній частині не відповідають.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1999 по 2010 рік.

В період шлюбу народились діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком яких є відповідач.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 27 липня 2015 року № 101-7356/01 батько - ОСОБА_4 - з дітьми не проживає, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дітей.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2010 року шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей аліменти в розмірі 5 тис. грн, починаючи з 23 вересня 2010 року та до повноліття, проте не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 5).

Розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2015 року становить 286 493,33 грн (а. с. 87).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вирішуючи спір, суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; належним чином не перевірив доводів відповідача та не надав їм об'єктивної оцінки, вказуючи про те, що ОСОБА_4 не сплачує аліменти, не звернув уваги, що останній частково сплачував аліменти, не надав оцінки тому, що він періодично надавав матеріальну допомогу, а виникла заборгованість зі сплати аліментів склалася виключно через погіршення його матеріального становища і не була наслідком його умисного ухилення від сплати аліментів, не перевірив його дійсного матеріального становища; судом не звернуто увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батька, не відповідає інтересам дитини і можливо лише при доведенні винної поведінки відповідача, його свідомого нехтування своїми батьківськимиобов'язками, доказів чого матеріали справи не містять; суд обмежився лише поясненнями та доказами, наданими позивачем, таким чином обмеживши права відповідача; суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Залишаючи без змін вказане рішення суду першої інстанції у порушення ст. 303 ЦПК України, на вказане уваги не звернув і апеляційний суд.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень у частині їх оскарження та передачі справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак