Справа № 202/5753/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 жовтня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: судді-Бєльченко Л.А.,

при секретарі- Терещук Л.І., Овечко А.С.,

за участі представника позивача- ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми,

в с т а н о в и в :

06 липня 2015 року позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, зобов*язання відповідача забезпечити збереження його особистих речей, надати йому копію ключа від дверей цієї квартири та не чинити перешкоди у користуванні квартирою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач указав, що з 07.09.2002 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбних відносин, а саме - 05.08.2005 року вони придбали вищеуказану квартиру. Так як на той час всієї суми грошових коштів вони не мали, на ім*я відповідача у ПАТ КБ "Приватбанк" було взято кредит у розмірі 19 620 доларів США. Кредитні кошти вони погашали разом. У липні 2013 року шлюб між ними було розірвано, але кредитні кошти вони продовжували погашати Банку.

У зв*язку з викладеним, позивач просив задовольнити його вимоги.

В судовому засіданні 26 серпня 2015 року представник позивача просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині зобов*язання відповідача забезпечити збереження його особистих речей, надати йому копію ключа від дверей цієї квартири та не чинити перешкоди у користуванні квартирою.

Ухвалою суду від 26 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 в цій частині позову залишені без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Позовні вимоги щодо визнання права власності на ? частину спірної квартири представник позивача в судовому засіданні підтримав і просив задовольнити.

Відповідач позовні вимоги ОСОБА_4 не визнала.

В судовому засіданні представник відповідача указав, що спірна квартира дійсно була придбана під час перебування сторін у шлюбі. Проте, кредитні кошти на покупку квартири були взяті у Банку ОСОБА_2 і були повернуті Банку переважно відповідачем. При цьому на погашення кредиту були сплачені її власні кошти. ОСОБА_4 у період з липня 2013 року по лютий 2014 року, тобто після розірвання шлюбу, було виплачено на погашення кредиту всього на загальну суму 2228,30 доларів США. Погашення відповідачем кредиту власними коштами, як представник ОСОБА_2, так і остання, пояснює тим, що сімейні стосунки між ними зіпсувались ще у 2008 році, у зв*язку з чим вона зверталась до суду із заявою про розірвання шлюбу, але позовні вимоги задоволені не були. Під час спільного життя позивач грошові кошти на погашення кредиту не надавав. Частину кредитних коштів вона сплачувала з власної заробітної плати; частину отримала від підприємства, на якому працювала, за договором про надання поворотної фінансової допомоги; оформила додатковий кредит, частину подарували її батьки; займала гроші у родичів.

У серпні 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому посилалася на ті ж самі обставини, що викладені у запереченнях, а саме те, що за час перебування у шлюбі з позивачем на рахунок погашення кредиту, укладеного з ПАТ КБ "Приватбанк" на її ім*я, нею внесено особисті грошові кошти на загальну суму 31 543,40 доларів США. Половина цієї суми становить - 15 024, 28 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ на час подання позову складає 322 721,54 грн. Указану суму ОСОБА_2 просила стягнути з позивача на її користь.

Представник позивача зустрічний позов не визнав, указуючи, що кредитні кошти сторони сплачували у період шлюбу разом. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 певну суму сплатив самостійно, про що надав суду відповідні квитанції.

Допитана у якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що вона є матір*ю відповідача. Їй відомо, що кредитні кошти сплачувала її донька самостійно. Коли курс долара підвищився, вони, батьки, їй допомогли, частину грошових коштів для погашення кредиту подарували.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_2 - хрещена мати її доньки. Відповідач періодично займала в неї гроші для погашення кредиту. Остання розповідала, що з чоловіком живе погано, спільного бюджету в них немає.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що спірну квартиру купували разом, кредитні кошти сплачували разом. Він працював, приносив додому заробітну плату, а дружина сплачувала кредит, комунальні послуги. Після розірвання шлюбу протягом року він сплачував кредитні кошти самостійно.

Вислухавши представників сторін, відповідача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 07 вересня 2002 року по липень 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 4,5 т.1).

05.08.2005 року на ім*я ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_1 ( а.с. 6,7,40 т.1).

Судом встановлено, що згідно кредитного договору від 05.08.2005 року ПАТ КБ "Приватбанк" надав ОСОБА_2 кредит у сумі 19 620 доларів США для придбання квартири ( а.с. 36-39т.1).

Також встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами залишилися непогашені кредитні кошти у розмірі 7 755 доларів США. Зазначена обставина не заперечується представниками сторін, підтверджується випискою з рахунку ( а.с.42-53 т.1).

Після припинення шлюбних відносин позивачем в період з 25.07.2013 року по 27.02.2014 року особисто сплачено кредитні кошти на загальну суму 2 378, 3 доларів США ( а.с. 14-16 т.1).

Решту кредитних коштів після припинення шлюбних відносин сплатила відповідач ОСОБА_2

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об*єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У пункті 23 постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" Верховний суд України звернув увагу суддів на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясувати джерело і час його придбання.

Отже, по справі судом встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі за кредитні кошти, отримані від ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором, оформленим на ім*я відповідача.

З огляду на це, а також положення статей 60,70 СК України указана квартира є спільним майном сторін, частки в якому є рівними.

Тож, суд вважає, що є законні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/ 2 частину цієї квартири.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача, що вона самостійно, особистими грошовими коштами виплачувала кредитні кошти за квартиру, адже сторони перебували у шлюбних відносинах; факт того,що сторони у період перебування у шлюбі не вели спільного господарства відповідачем у встановленому законом порядку не доведений.

Покази свідка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що частину грошових коштів на погашення кредиту ОСОБА_2 подарували батьки, частину відповідач займала, не можуть розцінюватися судом як належні та допустимі докази у розумінні статей 58,59 ЦПК України.

Грошові кошти, отримані відповідачем за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 0909 від 09.07.2012 року у розмірі 20 000 гривень та за договором з ПАТ "Альфа-Банк" від 31.08.2012 року на суму 13 000 гривень ( а.с. 10,11) не є підставою вважати, що ОСОБА_2 самостійно, власними коштами, виплачувала кредитні кошти за договором з ПАТ КБ "Приватбанк". Крім того, як убачається, указані грошові кошти отримані відповідачем також під час перебування сторін у шлюбі.

Натомість, відповідачем на запит суду також надані відомості про заробітну плату з місця роботи, з яких убачається, що майже весь 2009,2010,2011,2012 роки ОСОБА_2 офіційного заробітку не мала (а.с. 4-9 т.2). Позивач же в цей час працював і мав стабільний , постійний дохід ( а.с. 198- 226 т.2).

Разом з тим, судом встановлено, що після припинення шлюбних відносин непогашеною залишилася сума кредитних коштів у розмірі -7 755 доларів США. Частина кожного зі сторін до погашення складає 3 877,50 доларів США.

Судом встановлено, що після припинення шлюбу ОСОБА_4 . сплатив 2 378,3 доларів США кредитних коштів (а.с. 14-16 т.1). Решту кредитних коштів сплатила відповідач.

З огляду на це, відповідно до вимог статті 65 СК України, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума, еквівалентна 1 499, 20 доларів США (3 877,50 - 2 378,30), що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 38 754, 32 грн. (курс НБУ 25,85 грн за 1 дол.).

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення зустрічних вимог відповідача та стягнення з позивача на її користь грошових коштів у розмірі 38 754, 32 грн.

Відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати суд розподіляє між сторонами пропорційно до задоволених вимог.

Позивач відповідно до вартості спірного майна - 406 957 грн. мав сплатити судовий збір у розмірі 2 034,78 грн.( 406 957: 2 = 203478,50), сплатив у розмірі 2 311,27 грн. (а.с. 17, 245 т.1).

Відповідач за зустрічним позовом відповідно до позовних вимог в тій частині, що суд вважає обґрунтованими, мала сплатити 551,20 грн., сплатила - 3 227,22 грн. (а.с. 30 т.1). Тож, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1483,58 грн. ( 2034грн.- 551,20 грн.).

Пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по проведенню судово-товарознавчої експертизи у розмірі 2 162,69 грн. ( 38 754,32 х 100 : 322 721,54= 12% ;

2 457,60грн( вартість експертизи) х 12% = 294,81 грн.; 2 457,60 - 294,81= 2 162,69 грн.).

Керуючись ст.ст.3,10, 11, 58,60, 209, 213-215, 88 ЦПК України , ст.ст.60, 61, 65,70 Сімейного кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

В порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 38 754 ( тридцять вісім тисяч сімсот п*ятдесят чотири) гривні 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати: судовий збір у розмірі 1483 (одна тисяча чотириста вісімдесят три) грн. 58 коп., витрати по проведенню судово-товарознавчої експертизи у розмірі 2162 (дві тисячі сто шістдесят дві) грн. 69 коп., а всього 3646 (три тисячі шістсот сорок шість) грн. 20 коп.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя-- Бєльченко Л.А.