УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року публічне акціонерне товариство «РайффайзенБанк Аваль» (далі - ПАТ «РайффайзенБанк Аваль») звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на те, що 26 вересня 2005 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 32 тис. дол. США строком на 180 місяців по 26 вересня 2020 року зі сплатою 12,5% річних за користування коштами. У той же день між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника ОСОБА_4, які виникають з умов кредитного договору. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідачів на його користь у солідарному порядку.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 592 467 грн 27 коп., яка складається з: 31 742,02 дол. США заборгованість за кредитом, що еквівалентно 368 023 грн 27 коп., 7 624,32 дол. США заборгованість за відсотками, що еквівалентно 88 395 грн 12 коп. та 136 048 грн 88 коп. нарахована пеня. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із безпідставності вимог.

Апеляційний суд, задовольняючи позов, виходив із того, що оскільки ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, в силу ст. 554 ЦК України та умов відповідного договору поруки від 26 вересня 2005 року, його поручитель ОСОБА_5 разом із боржником мають відповідати перед позивачем як солідарні боржники.

Проте повністю за такими висновками судів погодитись не можна.

Судом установлено, що 26 вересня 2005 року між ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 32 тис. дол. США строком на 180 місяців та зі сплатою 12,5% річних за користування грошима.

У забезпечення виконання належним чином зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 вересня 2005 року між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, остання поручилась у разі неналежного виконання умов вказаного вище кредитного договору відповідати перед банком як солідарний боржник.

11 серпня 2005 року між ТОВ «Марс-1» та ОСОБА_4 було укладено Генеральну угоду про пайову участь у будівництві жилого торгово-офісного комплексу за адресою: АДРЕСА_1, а саме: однокімнатної квартири, який у подальшому було розірвано.

Згідно даного договору ОСОБА_4 надав ТОВ «Марс-1» грошові кошти на будівництво квартири.

26 вересня 2005 року між ПАТ «Райффайзен Банк аваль», ТОВ «Марс-1» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до Генерального договору про пайову участь у будівництві від 11 вересня 2005 року, згідно п.1.1. якої, у зв'язку з отриманням ОСОБА_4 у банку кредиту, майнові права за генеральним договором про пайову участь у будівництві від 11 серпня 2005 року, що укладений між ТОВ «Марс-1» та ОСОБА_4, оформлено в заставну за вищевказаним кредитним договором.

24 жовтня 2005 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 2, якою до п. 1.4 кредитного договору було внесено зміни, а саме: п. 2.1 викладено в наступній редакції - кредитні кошти призначені для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2

Посилання відповідача на те, що після розірвання договору від 11 серпня 2005 року про часткову участь у будівництві, саме ТОВ «Марс-1» повинно перерахувати банку усі внесені ним кошти, не може бути прийнято до уваги, оскільки між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, тобто між ними виникли кредитні правовідносини, а тому застосуванню підлягають норми закону щодо кредитних правовідносин, про що вірно зазначено апеляційним судом.

Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до договору поруки поручитель відповідає за зобов'язаннями за кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно з положеннями ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Дійшовши висновку, що строк виконання основного зобов'язання визначений 26 вересня 2020 року, у зв'язку з чим порука не є припиненою, суд першої інстанції залишив поза увагою, що разом із установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості за кредитним договором, що унеможливлює перевірити, з якого часу припинено виконання боржником окремих зобов'язань, оскільки з моменту несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції на порушення ст. ст. 303 , 309, 316 ЦПК України зазначені положення закону уваги не звернув, не врахував, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу та не встановив, з якого часу позичальник перестав виконувати умови кредитного договору й, відповідно, коли у кредитора виникло право вимагати дострокового повернення кредиту, а відтак ухвалене у справі судове рішення в частині позовних вимог до поручителя не відповідає вимогам ст. ст. 213, 315 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Разом із тим, оскільки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання останнім умов грошового зобов'язання, то судові рішення підлягають скасуванню в повному обсязі з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович