Справа №577/4090/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Буток Т. А.
Номер провадження 22-ц/788/790/16 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Виконавчий комітет Козацької сільської ради Конотопського району Сумської області, Реєстраційна служба Конотопського міськрайонного управління юстиції,

про визнання права власності на частину будинку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволений.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності за кожною по 1/3 частині житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_2

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 3 000 грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у задоволенні позову відмовити у зв'язку з необґрунтованістю та спливом строку позовної давності..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, його представника ОСОБА_6, які апеляційну скаргу підтримують з мотивів у них викладених, пояснення ОСОБА_4, її представника ОСОБА_7, які проти скарги заперечують, вважають рішення суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з огляду на наступне.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд першої інстанції, з урахуванням положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та п.п.3,4 Порядку відселення та самостійного переселення громадян з територій, які зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого Постановою КМУ №706 від 16.12.1992 року, виходив з того, що житловий будинок АДРЕСА_2 був наданий сім'ї ОСОБА_4 в зв'язку з переселенням, а тому позивачі, як члени сім'ї, на яких надавався будинок, мають рівні права у праві власності на нього.

Відмовляючи відповідачу у застосуванні строку позовної давності, суд виходив з того, що про порушення свого права з боку відповідача щодо права власності на спірний житловий будинок, позивачі дізналися лише в серпні 2015 року, коли ОСОБА_3 повідомив їх про намір продати будинок та поставив питання про його звільнення. Та обставина, що позивачі були зареєстровані в спірному будинку, ще не свідчить про їх обізнаність про набуття права власності відповідачем на спірне нерухоме майно. Інших беззаперечних доказів про те, що позивачі знали про оформлення спірного нерухомого майна, відповідач суду не надав. Крім того, зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_3, оформивши на себе зазначений правовстановлюючий документ, не визнає право власності позивачів на дане майно, чим порушено права позивачів, як співвласників.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

26 серпня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, який мотивували тим, що в АДРЕСА_2 знаходиться житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями, який був побудований для відселених сімей потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС та наданий їм на сім'ю у складі: ОСОБА_3 - голова сім'ї, ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_10. - донька. З 1995 року вони сім'єю вселилися у вказаний будинок, були зареєстровані, проживали, добудували господарчо-побутові будівлі, облаштували будинок. Однак, з часом подружні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 погіршилися і рішенням Конотопського міськрайонного суду від 14 липня 2004 року шлюб між ними розірваний. В 2005 році відповідач ОСОБА_3 залишив будинок, переїхав в м.Конотоп, з цього часу в спірному будинку не проживав та не пред'являв будь-яких претензій щодо права власності та користування будинком. За взаємною домовленістю між колишнім подружжям у 2008 році відповідач склав заповіт на ім'я доньки ОСОБА_5 щодо вказаного житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями та земельної ділянки, на якій він знаходиться. Проте, на даний час ОСОБА_3 повідомив їх, що має намір продати будинок та почав вимагати від них звільнити будинок. Не дивлячись на те, що спірний будинок зареєстрований за відповідачем, вважають, що вони як члени сім'ї, на яких надавався будинок, мають рівні права у праві власності на нього. Просили визнати за кожною з них право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_2

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 08 жовтня 1988 року по 14 липня 2004 року, що підтверджується копією рішення Місцевого Конотопського міськрайонного суду про розірвання шлюбу від 14 липня 2004 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.18,20).

Від шлюбу мають повнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19,21).

Після реєстрації шлюбу родина ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: с.Луговики Поліського району Київської області (а.с. 56, 60, 61).

В 1989 році ОСОБА_3 була виділена квартира АДРЕСА_1, в якій він зареєструвався (а.с. 71).

Відповідно Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 р. N 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" смт.Поліське Київської області віднесено до зони безумовного (обов'язкового) відселення, с.Луговики Поліського району Київської області - до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно копії посвідчення (а.с.113) від 07 липня 1993 року ОСОБА_3 є постраждалим внаслідок чорнобильської катастрофи, категорія 2.

З пояснень відповідача, не спростованих позивачкою, ОСОБА_4. відносилась до постраждалих категорії 3, у даний час вона є постраждалою категорія 1, отримує пенсію по інвалідності, 2 група, інвалід з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС (а.с.25).

У 1995 році Головою Поліської районної ради Київської області був затверджений список громадян Поліського району, які відселяються в Ново-Мутин Конотопського району Сумської області, у якому зазначені позивачі та відповідач( а.с. 5).

Згідно рішення виконавчого комітету Козацької сільської ради від 15 березня 1995 року ОСОБА_3- голова сім'ї, ОСОБА_4- дружина, ОСОБА_9- донька були поставлені на квартирний облік громадян, відселених з зони ЧАЕС; ОСОБА_3, сім'я якого складалася з 3 осіб, була виділена 3-кімнатна квартира по вул.Металістів, 6, жилою площею 44 кв.м. (а.с. 6,7).

На підставі вказаного рішення виконавчим комітетом Козацької сільської ради 24 березня 1995 року ОСОБА_3, сім'я якого складалася з 3 осіб (ОСОБА_3- голова сім'ї, ОСОБА_4- дружина, ОСОБА_9- донька), був виданий ордер на право зайняття 3-кімнатної квартири по АДРЕСА_2, жилою площею 44 кв.м. (а.с.10).

Згідно рішення виконавчого комітету Козацької сільської ради від 27 вересня 1995 року ОСОБА_3 переданий у власність житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с. 59).

Згідно довідки Козацької сільської ради ОСОБА_3 разом з дружиною ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_9 були зареєстровані в АДРЕСА_2 з 03 травня 1994 року (а.с. 49).

28 листопада 1995 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2, на підставі рішення виконкому Козацької сільської ради №3 від 30 вересня 1995 року (а.с.41).

24 червня 1997 року був складений та затверджений головою Правління ВАТ «Червоний металіст» і головою Конотопської райдержадміністрації акт (а.с.8) про те, що з балансу ВАТ «Червоний металіст» на баланс Козачанської сільської ради Конотопського району Сумської області безкоштовно передано 15 будинків садибного типу з надвірними споудами, збудованих у селі Ново-Мутин для переселенців з зоно аварії на Чорнобильській АЕС, а тому числі, будинок по АДРЕСА_2, в якому проживала сім'я ОСОБА_3.

ОСОБА_3 з 25 жовтня 2005 року значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою Конотопського МВ УДМС України в Сумській області від 16 лютого 2016 року (а.с. 85).

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 110 кв.м., житловою площею 47,9 кв.м,. зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_3, що вбачається зі свідоцтва про право власності від 18 вересня 2015 року (а.с. 42,43).

Згідно свідоцтва про право власності від 26 червня 2015 року земельна ділянка за адресою: Конотопський район с.Новомутин АДРЕСА_2 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1176 га зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 (а.с. 44,45).

Як вбачається з декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 17 липня 2015 року веранда, гараж та літня кухня за адресою: АДРЕСА_2 вважаються закінченим будівництвом об'єкт готовим до експлуатації (а.с. 46,47).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставами на відселення громадян з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, є положення Концепції проживання населення на територіях України з підвищеними рівнями радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Етапи відселення визначаються Концепцією.

Населення, яке проживає у зоні безумовного (обов'язкового) відселення, підлягає обов'язковому відселенню.

Кожен громадянин, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, має право на підставі наданої йому об'єктивної інформації про радіаційну обстановку, дози опромінення і можливі їх наслідки для здоров'я самостійно приймати рішення про дальше проживання на цій території чи відселення.

Громадянам, які прийняли рішення про виїзд із зони гарантованого добровільного відселення, створюються умови для відселення.

Право на самостійне переселення (до створення умов для відселення) мають громадяни, які проживають у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, а також сім'ї, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, у складі яких є вагітні жінки або діти до 18 років, за умови, що вони за медичними показниками, які визначаються Міністерством охорони здоров'я України, проживати в цій зоні не можуть, або у разі перевищення індивідуальної ефективної еквівалентної дози опромінення людини понад 70 мЗв (7 бер) за життя.

Громадяни, які відселяються або самостійно переселяються, користуються компенсаціями, передбаченими цим Законом.

Згідно ст. 20 Закону особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі компенсації та пільги:

12) передача безплатно в особисту власність займаних ними та їх сім'ями жилих приміщень у будинках державного та громадського житлового фонду незалежно від того, чи є вказана особа наймачем чи членом сім'ї наймача. Вказана пільга може бути використана один раз;

Згідно ст. 21 Закону особам, віднесеним до категорії 2 (пункт 2 статті 14), надаються такі компенсації та пільги:

1) пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 17, 18, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 31, 32 статті 20;

Згідно ст. 22 Закону особам, віднесеним до категорії 3 (пункт 3 статті 14), надаються такі компенсації та пільги:

1) пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 8, 17, 20, 27 статті 20, а також пунктом 7 статті 20 для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які належать до категорії 3;

10) передача в особисту власність жилих будинків та жилих приміщень державного і громадського житлового фонду, в які відселені або самостійно переселилися громадяни, відповідно до статті 4 цього Закону, незалежно від розміру займаної площі;

Згідно ст. 32 Закону громадяни, які евакуйовані або відселені (відселяються), безплатно забезпечуються жилими приміщеннями, як правило, у спеціально збудованих для цієї мети селищах, будинках і квартирах, які передаються їм в особисту власність.

2. Громадяни, які самостійно переселяються або переселилися відповідно до статті 4 цього Закону за направленнями виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів, за новим місцем проживання (крім м. Києва та курортних місцевостей) включаються підприємствами, установами та організаціями, де вони працевлаштовані, або виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів до окремих від інших категорій списків для позачергового одержання житла без подання документів про здачу приміщення, яке вони займали.

Громадяни, які з різних причин не можуть працевлаштуватися та поселитися за обраним місцем проживання, зараховуються до окремих від інших категорій списків для позачергового одержання житла при виконавчих комітетах міських, районних Рад народних депутатів (крім м. Києва та курортних місцевостей) на підставі направлення, виданого у встановленому порядку.

Особи, які після відселення або самостійного переселення повернулися на території радіоактивного забруднення, права на повторне одержання направлення не мають.

Відсутність прописки та неможливість працевлаштування зазначених у цій статті громадян не можуть бути підставою для відмови у взятті на квартирний облік і наданні житла в будь-якому населеному пункті України (крім м. Києва та курортних місцевостей).

Місцеві Ради народних депутатів щорічно виділяють для забезпечення жилою площею вказаних громадян 15 процентів всього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями), для чого Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям, на території яких самостійно переселяються громадяни з території радіоактивного забруднення, цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що самостійно переселилися.

Постановою Кабінету Міністрів України № 706 від 16.12.1992 року був затверджений Порядок відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно п.п. 3, 4 вказаного Порядку громадяни, які самостійно переселяються із зон безумовного (обов'язкового), гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю, одержують направлення для переселення та працевлаштування за зразком, що додається. Направлення видається на підставі заяви громадянина за підписом усіх повнолітніх членів сім'ї та довідки з місця проживання про склад сім'ї. В разі переселення із зони посиленого радіоекологічного контролю сім'ї, у складі яких є вагітні жінки або діти до 18 років, додатково подають висновки лікарсько-консультаційної комісії про неможливість проживання у цій зоні.

У направлення вписуються всі члени сім'ї, які проживають у будинку (квартирі). При цьому також ураховуються тимчасово відсутні члени сім'ї, за якими згідно із законом зберігається житлове приміщення.

Направлення видається відповідною обласною державною адміністрацією за попереднім оформленням його районною державною адміністрацією або виконкомом міської (міста обласного підпорядкування) Ради народних депутатів.

Громадяни, які мають зазначені у п.3 цього Порядку направлення, звертаються до обласної державної адміністрації за запропонованим місцем проживання для їх реєстрації та визначення конкретних місць проживання і працевлаштування, з'ясування питань щодо забезпечення житлом (одержання в будинках державного чи громадського житлового фонду або житлово-будівельних (житлових) кооперативів, будівництво житлового будинку або придбання будинку (квартири) у власність).

Громадяни зобов'язані зареєструватися в обласній державній адміністрації за обраним місцем проживання протягом трьох місяців з дня одержання направлення. Якщо громадянин протягом цього терміну не зареєструвався, направлення втрачає чинність.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів знаходить рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, воно не спростовується доводами апеляційної скарги.

Не можливо погодитись і з доводами відповідача про пропуск строку позовної давності, оскільки і в цій частині суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що порушення прав позивачів сталося у серпні 2015 року, коли відповідач поставив перед ними питання про звільнення належного йому житла, отримавши при цьому свідоцтво про право власності на нерухоме майно 18 вересня 2015 року ( а.с.42).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невірність застосування судом норм матеріального чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до невірного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -