Справа №591/1837/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1734/16 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого- Бойка В. Б.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з даним позовом в якому, уточнивши свої вимоги ( а.с. 36 ), просив стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, 2005 року народження в розмірі 385 грн. щомісячно. Свої вимоги мотивував тим, що донька проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не взято до уваги те, що донька проживає разом з бабусею - ОСОБА_6, а відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає. Зазначає, що судом безпідставно відмовлено в допиту в якості свідка доньки ОСОБА_5 та в приєднанні доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, який підтримав доводи своєї скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог п. 4) ч. 1 ст. 96, ч. 3 ст. 118 ЦПК України, позовна заява про присудження аліментів на дитину в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, може бути пред'явлена тільки в разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Зі змісту позову ( а.с. 2 ) слідує, що позивачем заявлялася вимога про стягнення аліментів на утримання доньки не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З заявою про видачу судового наказу не звертався.

Проте, по справі зібрано достатньо доказів на підтвердження того, що між сторонами вже на даний час існує спір з приводу утримання дитини та наявності у позивача відповідного права, тому, з метою економії процесуальних зусиль та часу, вказані вимоги доцільно розглядати в позовному провадженні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження проживання доньки разом з позивачем та перебування її у нього на утриманні, надано не було, а тому відсутні правові підстави для стягнення на його користь аліментів на утримання доньки.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, так як вони є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам і вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що сторони з 19 березня 2005 року перебували в шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 3-4 ). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано ( а.с. 5 ).

У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів » від 15 травня 2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Отже, аліменти в судовому порядку стягуються на користь того з батьків з ким проживає дитина та знаходиться на утриманні, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів.

У відповідності до приписів ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Проте, позивачем доказів на підтвердження проживання доньки разом з ним та знаходження у нього на триманні суду надано не було. Питання щодо визначення місяця проживання доньки - ОСОБА_5 разом з ОСОБА_3 в судовому порядку не вирішувалось.

З показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наданих в суді першої інстанції слідує, що неповнолітня ОСОБА_5 періодично мешкає у своєї бабусі - матері позивача ОСОБА_6 та матері - ОСОБА_4, а батько лише періодично навідує її та надає 500 грн. у місяць на утримання дитини. Окрім того, сам позивач не заперечує, що донька не проживає разом з ним.

Апелянтом не доведено беззаперечно і те, що відповідачка ухиляється від утримання доньки. Натомість, ОСОБА_4 надала суду докази щодо своєї участі у вихованні та утримання дитини.

Надання позивачем матеріальної допомоги, в той час коли дитина знаходиться у його матері - ОСОБА_6, придбання продуктів харчування, іграшок та одягу не свідчить про те, що дитина знаходиться у нього на утриманні та не створює для нього права на аліменти, які стягуються на майбутнє до досягнення дитиною повноліття.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Слід зазначити також, що ОСОБА_6 не уповноважувала ОСОБА_3 для звернення до суду з даним позовом, а тому посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що аліменти мають стягуватись з відповідача на користь ОСОБА_6, є безпідставними.

Колегія суддів відхилила клопотання позивача про допит свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_6 вже надавала показання в суді першої інстанції та позивач не обґрунтував необхідність її повторного допиту.

Донька сторін - ОСОБА_5 є малолітньою особою, її мати ОСОБА_4, як законний представник дитини, заперечувала в суді першої інстанції проти допиту. Відсутні підстави вважати, що показання малолітньої особи можуть вплинути на зміст ухваленого судом рішення.

Долучений до апеляційної скарги ОСОБА_3 « колективний лист « ( а.с. 51 ) судом апеляційної інстанції не може бути взятий до уваги, оскільки особи, які, начебто, підписали даний документ, не встановлювалися, перед судом не поставали та про кримінальну відповідальність, як свідки, не попереджувалися. Окрім того, за загальним правилом, усі докази мають бути подані сторонами суду першої інстанції до ухвалення рішення.

Таким чином, суд першої інстанції належно оцінив письмові докази, надав правильну оцінку показанням свідків та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -