Провадження № 2/235/292/16
Справа № 235/6206/14 ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Задерей А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідачки ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3,

за участю представника відповідача ОСОБА_4

за участю представника третьої особи

Приватного Підприємство «Землі Донбасу 2005» ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красно армійську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, треті особи : Приватне підприємство «Землі Донбасу 2005», ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство « Український бізнес ОСОБА_7» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді ( капіталі),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи : ПП «Землі Донбасу 2005», ОСОБА_6, ПАТ «Український бізнес ОСОБА_7» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді ( капіталі). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що ОСОБА_2 була засновником та директором ПП «Землі Донбасу 2005».

27.06.2013 року ПАТ «Український бізнес ОСОБА_7» надав ПП «Землі Донбасу 2005» в особі директора ОСОБА_2 кредит на суму 179100 грн. строком до 26.01.2014 року зі сплатою 17% річних, про що було укладено кредитний договір № КТДЕЮ/322901.1 ( п. 1.1 Кредитного договору), згідно умов якого та змін та доповнень до нього ПП «Землі Донбасу 2005» взяло в кредит грошову суму у розмірі 179100 грн. з кредитним лімітом до 236400 грн. строком до 26.01.2015 року під 17% річних. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання боржником зобов»язань за вищевказаним кредитним договором за договорами застави від 27.06.2013 року було надано у заставу наступне майно:

-автомобіль марки Хюндай модель Туксон 2.0,тип ТЗ легковий універсал, 2008 року випуску, реєстраційний номер АН 8090ЕН, вартість якого складає 92800 грн., який належить йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АНС № 251009 від 09.10.2008 року; посівний комплекс марки «Партнер 7,5» рік випуску 2009, вартість якого складає 223000 грн., який належить ПП «Землі Донбасу 2005» на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини АБ № 629708 від 14.05.2010 року, виданого Інспекцією ДТН по Красноармійському району; автомобіль марки Шевролет марки Авео тип ТЗ легковий ледан, 2005 року випуску, реєстраційний номер АН 4700АО, вартість якого складає 42400 грн., який належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії А1С № 671324 від 16.07.2005 року, виданого Красноармійським МРЕВ ДАЇ ГУ УМВС України Донецької області.

27.02.2014 року відповідач по справі ОСОБА_2 продала, а відповідач по справі ОСОБА_3 придбав у свою власність частку у статутному капіталі Приватного підприємства «Землі Донбасу 2005», про що між ними укладено Договір купівлі-продажу від 27.02.2014 року. Згідно п. 1 абз. 2 Договору частка яка була продана ОСОБА_2 ОСОБА_3 складає 100% статутного капіталу ПП «Землі Донбасу 2005» та становить у грошовому виразі 1000 грн. На момент укладення договору купівлі-продажу частки у статутному фонді (капіталі) розміром 100% Приватного підприємства «Землі Донбасу 2005» за 1000 грн. - кредит так і не було погашено, у зв»язку з чим, за його думкою, були порушені його права, оскільки ним було надано з метою забезпечення виконання кредитних зобов»язань у заставу його майно. Вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу частки у статутному фонді ПП «Землі Донбасу 2005» повинно було в обов»язковому порядку витребувано його згоду та згоду Банка, який надавав кредит. При укладенні договору купівлі-продажу нотаріусом не було отримано документів щодо наявності або відсутності заборони на відчуження, арешту майна нотаріусом, а також згоду кредитора на переведення боргу до набувача, а набувачем не було надано згоду та переведення на нього боргу. При здійсненні купівлі-продажу не було надано документу щодо оціночної вартості ПП «Землі Донбасу 2005», яка надається згідно Постанови КМУ від 04.03.2013 року суб»єктом оціночної діяльності, та в тому числі не було надано балансу підприємства, інвентаризаційний опис та аудиторський висновок. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному фонді (капіталі) ПП «Землі Донбасу» укладеного 27.02.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який було посвідчено приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстр 514.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала та пояснила, що була засновником та директором ПП «Землі Донбасу 2005». У 2013 році для здійснення своєї підприємницької діяльності вона взяла кредит в банку. В забезпечення виконання зобов»язань був укладений договір застави майна, яке належить їй, її сину позивачу по

справі та ПП «Землі Донбаса 2005». Вважає, що при укладенні між нею та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу, її ввели в оману, оскільки вона просила у ОСОБА_3 лише матеріальну допомогу, не знала, що підписувала в нотаріальній конторі. Просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що неодноразово допомагав відповідачці ОСОБА_2 матеріально, надавав гроші для здійснення підприємницької діяльності. В кінці 2013 року ОСОБА_2 звернулась до нього з проханням купити у неї підприємство, оскільки у неї були боргові зобов»язання перед банком, які вона не в змозі сама погасити. Він погодився і 27.02.2014 року придбав у неї як у засновника и директора ПП «Землі Донбаса 2005» 100% частку статутного капіталу. Після укладення договору купівлі-продажу усі боргові зобов»язання по кредитному договору, укладеному між ОСОБА_2 та ПАТ «Український бізнес » несе саме він. Оскільки договір купівлі-продажу був укладений відповідно до норм діючого законодавства, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив купівля-продаж та застава майні різні за своєю правовою характеристикою правочини. Договір купівлі продажу частки в статутному капіталі , укладений 27.02.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідає нормам діючого законодавства, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи « Землі Донбасу 2005» в судовому засіданні пояснив, що з 01.08.2014 року є директором ПП «Землі Донбасу 2005» , на момент укладення правочину директором ПП «Землі Донбасу» була відповідачка по справі ОСОБА_2, у якої на той час перед ПАТ « Український ОСОБА_7» були кредитні зобов»язання, виконання яких взяв на себе ОСОБА_3 з моменту укладенні договору.У зв»язку з тим, що на теперішній час кредитні зобов»язання з боку ПП «Землі Донбасу» повністю виконано, та не вбачається порушення прав позивача , вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Третя особа ОСОБА_6 в судовне засідання не з»явилась, просила справу слухати без її участі ( а.с. 66).

Представник третьої особи «ПАТ «Український ОСОБА_7» в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без участі представника ( а.с. 103).

Суд, вислухавши пояснення сторі, з»ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами,приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору № КТДЕЮ/322901 від 27.06.2013 року ПАТ «Український ОСОБА_7» надав позичальнику ПП «Землі Донбасу 2005» у тимчасове користування короткостроковий кредит у формі не поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 179100 грн. на поповнення оборотних коштів строком до 26.01.2014 року ( а. с. 12-15).

Згідно договору застави від 27.06.2013 року з метою забезпечення своєчасного иа повного виконання боржником зобов»язань за вказаним кредитним договором було надано у заставу наступне майно: автомобіль марки Хюндай модель Туксон 2.0,тип ТЗ легковий універсал, 2008 року випуску, реєстраційний номер АН 8090ЕН, вартість якого складає 92800 грн., який належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АНС № 251009 від 09.10.2008 року; посівний комплекс марки «Партнер 7,5» рік випуску 2009, вартість якого складає 223000 грн., який належить ПП «Землі Донбасу 2005» на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини АБ № 629708 від 14.05.2010 року, виданого Інспекцією ДТН по Красноармійському району; автомобіль марки Шевролет марки Авео тип ТЗ легковий ледан, 2005 року випуску, реєстраційний номер АН 4700АО, вартість якого складає 42400 грн., який належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії А1С № 671324 від 16.07.2005 року, виданого Красноармійським МРЕВ ДАЇ ГУ УМВС України Донецької області ( а.с. 16-27)

Отже, з метою забезпечення зобов»язання за кредитним договором від 27.06.2013 року було надано у заставу майно позивача- транспортний засіб вартістю 92800 грн.

Згідно договору купівлі-продажу частки в статутному фонді ( капіталі) Приватного підприємства «Землі Донбасу 2005» продавець ОСОБА_2 передала у власність покупця ОСОБА_3 свою частку у статутному капіталі Приватного підприємства « Землі Донбасу 2005». Частка, яка продається за цим договором складає 100% Статутного капіталу вказаного підприємства та становить у грошовому вираженні 1000 грн., передається у власність покупцеві повністю ( а.с. 34).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Статтею 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Серед перелічених у ст.. 46 ЦК України підстав для припинення права власності наведені такі, як відчуження власником свого майна та відмова власника від права власності.

Термін відчуження визначається як передача права власності на майно, яке перебуває на балансі суб»єктів господарювання , іншим юридичним чи фізичним особам шляхом його продажу за грошові кошти, міни або будь-якій іншій формі.

Відчуження може здійснюватись на основі таких договорів цивільно-правового характеру як договір купівлі-продажу, міни, поставки, дарування та інше.

У разі відчуження прав на приватне підприємство між попереднім і наступним власником повинні бути укладені письмові угоди, що витікає з вимог ст..ст. 206,208 ЦК України. При цьому, відповідно до ст. 55 Закону України « Про нотаріат» угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації , посвідчується за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, яке відчужається або заставляється.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст..203 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст.. 203 України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Умовами чинності правочину є дотримання вимог: 1) щодо змісту правочину; 2) щодо цивільної дієздатності суб»єктів правочину; 3) щодо відповідності внутрішньої волі суб»єкта правочину; 4) щодо форми правочину; 5) щодо реальності правочину; 6) щодо дотримання спеціальних умов.

В Україні залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу діють підприємства унітарні та корпоративні; унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який ним призначається, керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства; унітарними є підприємства, засновані, зокрема, на приватній власності засновника (частини третя, четверта статті 63 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Матеріальну основу діяльності підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства; джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески засновників; доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; майно, придбане в інших субєктів господарювання, організацій та громадян у встановленому законодавством порядку; інші джерела, не заборонені законодавством України (частини перша, друга статті 66 ГК України).

Відповідно до статті 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності; до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом; підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю; підприємство або його частина можуть бути обєктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів. Тобто зі змісту цієї статті вбачається, що стосовно підприємства як єдиного майнового комплексу або його частини можуть виникати цивільні права і обовязки.

При відчуженні такого об'єкту цивільних прав, як підприємство, слід перевірити відсутність заборон та/або арештів на це майно. Незважаючи на те, що реєстр обтяжень не містить такого об'єкту, як підприємство, відсутність обтяжень можна перевірити на всі типи майна відчужувача. Також перевіряється відсутність податкової застави на майно відчужувача та набувача за реєстром обтяжень рухомого майна.

Статут юридичної особи за своєю правовою природою є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обовязкові для учасників товариства, посадових осіб товариства та інших працівників, враховуючи порядок затвердження та внесення змін до статуту.

Згідно Статуту ПП «Землі Донбасу», який діяв на момент укладення правочину засновником підприємства є ОСОБА_2 . Пунктом 7.1 Статуту визначено, що для забезпечення діяльності підприємства утворюється статутний капітал, який складає 1000 грн. та складається з внеску засновника. Згідно п. 9.1 Статуту вищим органом управління підприємством є засновник або призначений ним представник. До виключної компетенції засновника відноситься затвердження угод відносно відчуження основних фондів підприємства, згідно п. 11.2 директор підприємства вирішує всі питання діяльності підприємства, за винятком тих, які належать до компетенції засновника, у тому числі розпоряджатися майном підприємства, укладати та виконувати різні угоди ( а.с.158).

Відповідно до п. 6.3 Статуту засновник підприємства може уступити свою частку ( частину частки) в Статутному капіталі підприємства одному чи декільком юридичним чи фізичним особам. При передачі частки третім особам відбувається одночасний перехід до них всіх прав та обов»язків, що належали засновнику, який відступив її повністю або частково.

Згідно рішення № 1/2014 засновника приватного підприємства « Землі Донбасу 2005» вирішено уступити частку ОСОБА_2 в статутному капіталі приватного підприємства «Землі Донбасу 2005» на підставі договору купівлі-продажу 100% власної частки фізичній особі ОСОБА_3 ( а.с.155-156).

Як вбачається з договору купівлі-продажу на момент підписання угоди частка у статутному фонді, що відчужується, в заставі чи під арештом не перебуває, щодо неї та підприємстві відсутні судові та інші спори; у зв»язку з укладенням цього договору не буде порушено прав та інтересів третіх осіб, відступлення частки у статутному фонді відповідає інтересам та волевиявленню продавця і не вчиняється підж примусом або внаслідок збігу тяжких обаствин чи будь-якого примусу, погроз чи тиску, на момент укладення цього договору не існує інших зобов»язань за участю підприємства, крім тих, які зазначені в бухгалтерських документах.( а.с. 34).

В судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факти введення в оману ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3 при укладенні договору купівлі-проадажу.

За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав і інтересів.

При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, причиною його звернення до суду з даним позовом є по-перше, факт введення в оману його матері, третьої особи по справі ОСОБА_2 на момент укладення нею правочину 27.02.2014 року, по-друге, укладення даного правочину без його згоди,за його думкою, призвело до порушення його прав, оскільки в забезпечення зобов»язань при укладенні кредитного договору між ПП «Землі Донбасу» та ПАТ «Український ОСОБА_7» було заставлено його майно- транспортний засіб.

Застава є способом забезпечення зобовязань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Як встановлено в судовому засіданні на момент розгляду справи Приватне Підприємство «Землі Донбасу 2005» виконало своїзобов»язанн у повному обсязі за кредитним договором КТДЕО/322901.1 від 27.06.2013 року, претензій щодо погашення заборгованості ПП «Землі Донбасу 2005» за кредитним договором КТДЕЮ/322901.1 від 27.06.2013 року у ПАТ «Укрбізснесбанк» не має ( а.с.157) і це не позбавляє позивача звернутися до банку із питанням про зняття арешту із заставленого ним майна, про що підтвердив сам позивач в судовому засіданні.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи,зокрема факт недоведеності в судовому засіданні порушення прав позивача при укладенні правочину 27.02.2014 року між третьою особою по справі, директором та засновником ПП «Землі Донбасу» ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог позивача ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді, в задоволенні яких слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 191, 203, 215, 316,317, 319 ЦК України, ст.ст. 3,5,7,8,10,14,57-66,79,88,208-209,212,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, треті особи : Приватне підприємство «Землі Донбасу 2005», ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство « Український бізнес ОСОБА_7» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді ( капіталі) відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: