Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2375/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

04 жовтня 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкас в складі:

Головуючого - судді: Казидуб О.Г.

за участю секретаря: ЗайцевоїО.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору не дійсним та нікчемним та зобов»язати видати документ про відсутність заборгованості-,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору не дійсним та нікчемним та зобов»язати видати документ про відсутність заборгованості, вказуючи,що 11 листопада 2008 року ОСОБА_1 (далі -позивач) за заявою № 076065489 від 11.11.2008 року - (за договором б/н), поданою до Черкаського відділення філії Закритого акціонерним товариства «ПриватБанк» було отримано кошти та видано у користування пластикову картку з кредитним лімітом у розмірі 500 грн. 00 коп. без відсотків за користування та без встановленого строку користування - на загальних умовах користування пластковими картками (копія заяви у додатку).

Платіжна картка є одним з інструментів доступу до рахунку, який відкривається клієнту банку та карткою миттєвого випуску, яка не підлягає автоматичному подовженню після спливу її дії, а саме: через 12 місяців після її випуску.Інше не передбачено технологічними можливостями кредитного продукту і відповідачем ніде зазначено не було.

30 листопада 2009 року картка не діяла та повинна бути анульована, оскільки позивач отримав пластикову картку в листопаді 2008 році, а у 2009 році не звертався до банку із заявою про продовження її дії, а банк, якщо вважав своє право порушеним з 2009 року мав можливість звернутись до суду за захистом своїх прав.Замовлена сума була отримана й за період користування до 2009 року була погашеназаборгованості по даному виду кредитування фізичних осіб у ОСОБА_1 не існувало, про що свідчить відсутність будь - яких звернень банку до позивача до 2015 року.

Банк подав до суду у 2015 році - через сім років після підписання заяви на отримання кредитних коштів, однак було встановлено, та підтверджено представником банку в судовому засіданні апеляційного суду Черкаської області 14.09.2015 p., що кредит в розмірі 500,00 гри., який було отримано за Заявою № 076065489 від 11.11.2008 р. позичальником було погашено та пластикову карту ліквідовано а рахунок закрито, однак позов подано саме з підстав заборгованості до даному кредитному договору б/н, що суперечить чинному законодавству викладеному та наявним матеріалам даної справи.

Про своє порушене право та про існування заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2015 року по справі № 711/1779/15-ц про стягнення заборгованості в розмірі 14 087,09 грн. та судових витрат в розмірі 243,60 грн. за вище зазначеною заявою - кредитним договором б/н від 11.11.2008 р. позивач дізнався з телефонної розмови з представником відповідача у липні 2015 року.

З матеріалами цивільної справи № 711/1779/15-ц Придніпровського районного суду м. Черкаси представник відповідача - ОСОБА_2 JI.JI. ознайомилась лише 17.07.2015 p.. що підтверджується копією заяви від 13.07.2015 p., розпискою про ознайомлення від 17.07.2015 р., яка у додатку.

Строк для подачі позову про захист прав споживачів позивачем не пропущено.

«Заява» № 076065489 від 11.11.2008 року не містить жодних істотних умов, які передбачені для заповнення та визначення у подальшому обсягу зобов'язань і умов використання.

Звертаю увагу суду на те, що усі поля у Заяві, де повинна міститись істотна інформація що заповнюється позичальником, пусті.

«Условия и правила предоставления банковских услуг» позивачу не видавались разом із Заявою позичальника,або іншого кредитного договору також позичальником не отримувалось і не підписувалось

Іззмістувищезазначеноїзаявинеможливо встановити розмір щомісячного зобов»язанняпозивача - клієнта банку.

Положеннями ст. 638 ЦК України чітко визначено, що Договір є укладеним,якщо сторони в належній формі досяггли згоди з усіх істотних умов договору, а також законодавцемчітко визначено поняття істотності умов договору, без досягненняяких упевнійписьмовій формі, він вважається не укладеним у відповідності до вимог ч. 2 сг, 639 ЦКУкраїни. Відповіднодост..1055 ЦКУкраїникредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитнийдоговір, укладений з недодержанням письмової формиє нікчемним.

Позивач вказує, що важливим є те, що дана формазаявине відноситься до форм, які позичальник повинен бувзаповнювати для отримання кредиту з платіжною карткою, оскільки така форма заяви надається для заповнення вкладниками про відкриття вкладу/депозиту, а не позичальниками, про що чітко вказано в Розділі 5, де вказано: «Вклад «Копілка».

В графі «Кредитний ліміт» вказана сума ліміту в розмірі 500,00 грн. і жодного підтверджуючого документу про прийняття Кредитним комітетом Рішення про видачу кредитних коштів або меморіального ордеру про списання з рахунку позичальника чи вкладника коштів з обмеженим лімітом в розмірі 500,00 грн. банком позивачу не видавалось і у подальшому надано не було.

Відсутні докази про отримання позивачем кредиту, оскільки відповідачем не надано меморіальні ордери, що є первинними документами, відповідно до ч. 1 ст, 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та відповідно до Постанови НБУ від 01.06.2011 N 174 «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 червня 20.11 р. за N 790/19528 а на момент отримання кредиту повинно було відповідати вимогам Постанови НБУ від 14.08.2003 № 337 «Про затвердження Інструкції про касові, операції в банках України», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2003 р. за N 768/8089 (Постанова втратила чинність на підставі Постанови ОСОБА_3 банку України N 174 (z0790-11 ) від 01.06.2011).

Також, відсутні будь -які данні про відкриття рахунку позивачу як позичальникуабо вкладнику. Договору на обслуговування банківського рахунку з банком не укладалось, що є порушенням чинного законодавства та інших нормативно - правових актів, в тому числі «Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземних валютах» затверджену постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 p., якою законодавець передбачив Процедуру відкриття, використання та закриття рахунка в банку і перелік необхідних для цього документів, що наведено в даній Інструкції про відкриття рахунків і на самперед умовою відкриття рахунку в банку є заява позичальника та відповідно про наміри закриття рахунку теж позичальником подається відповідна заява, які позивачем до банку не подавались і, як вже вище було згадано, жодної угоди між позивачем і відповідачем про обслуговування банківських рахунків не укладалось та не погоджувалось.Станом на сьогоднішній день, банк вимагає сплатити суму боргу в розмірі заборгованості за договором № б/н від 11.11.2008 року в розмірі 14 087,09 грн., згідно Заяві № 076065489 від 11.11.2008 p., однак відсутність номера пластикової картки та невідповідність номера Заяви позичальника № 076065489 від 11.11.2008 р. до номеру «Справка об Условиях кредитованая с использованием кредитки «Универсальная», 30 дней льготного периода» № 075981310 від 11.11.2008 р. є підтвердженням формування вимоги в порушення чинного законодавства та виходячи лише з власних міркувань відповідача, які не підтверджуються первинними документами.

Крім того, із Заяви вбачається, що ТИП Кредитної картки в Розділі 4 відповідачем не вказувалось, однак, у Розділі 5 даної Заяви «Вклад «Копілка»» чітко визначено особисто відповідачем, що ліміт за цією карткою, яка є розрахунковою карткою вкладника, становить 500,00 грн.

У відповідача зберіглась пластикова картка, отримана у 2008 році, на якій зазначено що вона є розрахунковою карткою, а не кредитною типа «Універсальна» і термін її дії може бути продовжено за умов письмового звернення позичальника для продовження терміну користування такою карткою та банківським рахунком, що спростовує твердження позивача та у підтвердження доказів відповідача буде надана суду при розгляді справи.

Банком не надано Пам'ятки клієнту, яку в обов'язковому порядку повинно бути видано користувачу, оскільки за твердженнями банка така ОСОБА_4 про Тарифи разом із Заявою, Умовами і Порядком надання банківських послуг та Пам'яткою клієнта складають Кредитний договір у відповідності до зазначеного банком у Розділі 2 «Термины и Понятия» Умов і Порядку надання банківських послуг, яку теж позивач не підписував і не акцентував умови, викладені, для широкого кола користувачів.

На особливу увагу заслуговує зазначене особисто відповідачем, а точніше Головою Правління ОСОБА_5 на першому аркуші із 1 104 загальних сторінок «Умов та правил надання банківських послуг» про те, що ПАТКБ «Приватбанк» діє на підставі ліцензії ОСОБА_3 банку України № 22 від 29.07.2009 року, тобто банківську послугу як видача платіжних, вкладних пластикових карток мав право надавати після одержання даної ліцензії, однак, як стверджує позивач, кредит було надано 11.11.2008 року - а це до отримання спеціального дозволу, що свідчить про здійснення порушень позивачем та укладання будь - якого договору про видачу кредитної картки відповідачу є недійсною у відповідності до ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Як вбачається з рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 в аспекті конституційного звернення положення, пунктів 22,23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів'' від 12 травня 1991 року N 1023 -XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Враховуючи зазначене, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між позивачем та відповідачем, як під час укладення договору споживчого кредиту, так і в процесі його виконання.

Відповідно до ч. 1, 2, п. .10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, і якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На момент підписання вище зазначеної Заяви існувала типова форма заяв, які були розроблені відповідачем - банком.

Як вбачається з правової позиції Конституційного Суду України, яка була викладена у рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011, кредитний договір який має вид формуляру та іншу стандартну форму є договором приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Позивач не мав реальну можливість змінити умови в Заяві (договору б/н), шляхом складання протоколу розбіжностей та остаточного погодження запропонованих умов, оскільки, як зазначалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання, яким є договір, укладений між. позивачем та відповідачем, виключає таку можливість, крім того він є удаваним.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Позивач вказує, що за вказаних обставин, суд повинен визнати обґрунтованими вимоги позивача щодо захисту його прав споживача фінансових послуг, оскільки положення вище зазначених є недійсними та несправедливими.

Згідно ч. 1 ст. З ЩІК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЩІК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Правосуддя - це самостійна галузь державної діяльності, яку суди здійснюють шляхом розгляду і вирішення в судових засіданнях в особливій, встановленій законом процесуальній формі цивільних, кримінальних та інших справ.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" - захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Виходячи з викладеного, суд повинен дійти висновку, що істотними умовами кредитного договору як споживчого кредитного договору відповідно до чинного законодавства є умови про предмет, ціну, сгрок його дії, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом, тощо.

Позивач стверджує, що вищезазначена Заява також підписана з порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів" в частині недотримання істотних умов, які обов'язкові для кредитних договорів, чим були порушені права споживачів фінансових послуг.

Умови цієї Заяви не містять відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, як цього вимагає ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", а графік повернення кредиту та сплати процентів по договору кредиту (за їх реальної наявності), який є його невід'ємною частиною, була підписана в порушення вимог чинного законодавства, а отже при замовлені послуги у банку недодержана така істотна умова, як укладання графіку погашення у відповідності до умов не просто Заяви а Кредитного договору.

Кредитором не було надано повної та детальної інформації про усі умови кредитування.

Банк зобов'язаний був за умов укладання Договору кредиту б/н у 2008 р. надати повну інформацію про умови кредитування та не зловживати своїм статусом у відповідності до вимог Законів України та нормативно - правових актів НБУ, про що відповідачу добре відомо:

- ОСОБА_3 Банку України «Про застосування в банківській діяльності Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів» від 19.01.2006 N 18-112/219-637;

- Постанови Правління ОСОБА_3 Банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» 10.05.2007 № 168 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за № 541/13808;

- ОСОБА_3 Банку України «Про окремі питання практичного застосування Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 16.06.2007 № 40-117/2093-6134. безумовне виконання яких банки мали забезпечувати вже впродовж півтора року та про що стверджується відсутністю Детального розпису орієнтовної сукупної вартості кредиту.

- Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі № 1-26/2011, яким чітко визначено, що (витяг): «Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу) ( 435-15 ). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також: фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів».

Відсутність істотних умов кредитування свідчить про те, що кредит¬ видавався у розмірі 500,00 грн. та з розрахунковою карткою.

При підписанні Заяви та як стверджував відповідач - кредитного договору б/н 11.11.2008 р. були порушені також вимоги п. 2 ч.І ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме, банк не надав клієнту банка, як позичальнику та споживачу, фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної та достовірної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, за ненадання якої передбачена відповідальність, яка встановлена статтями 15,23 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно ч.І ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У даному випадку така вимога закону не була виконана банком, що є порушенням прав споживача фінансових послуг у разі надання кредиту, оскільки у Заяві відсутній детальний розпис загальної вартості кредитудля споживача, та будь - яких послуг, що є істотною умовою будь - якого договору - його ціна та вартість.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що будь - які Договори або правочини не можуть суперечити та обов'язково повинні відповідати засадам цивільного законодавства.

Умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу (ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Позичальник є обманутим юридичною особою - банківською установою. Суд повинен прийти до висновку, що кредитний договір ставить споживача (позичальника) в тяжке, несправедливе становище в договірних зобов'язаннях, умови кредитного договору суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача та відповідно є недопустимим.

Важливим є те, що у Заяві № 076065489 від 11.11.2008 р. відсутня наступна істотна інформація: строк дії даного кредитного Договору не визначений; форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача відсутні; тип відсоткової ставки зазначений як «фіксований», однак це не відповідає іншим трьом зазначеним процентним ставкам; орієнтовна сукупна вартість кредиту відсутня; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію відсутня; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування позичальнику не надавалось.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять неправдиву інформацію про фактичній розмір відсоткової ставки, і це є підставою для визнання таких положені недійсними.

Таким чином, відповідач - банк умисно ставить клієнта банку у невигідні умов виконання зобов'язань чи по Заяві чи по Договору, не надає повної, вичерпної інформації щодо ймовірних майнових та немайнових втрат клієнта банку майбутньому, а також укриває від фізичної особи - споживача, який є слабшою ланкою у правовідносинах з юридичною особою - банком можливість убезпечити у майбутньою своє життя, свою родину від ймовірних втрат коштів та майна.

Усе вище перелічене свідчить про дискримінаційнісгь умов даного Договору.

Відповідно до положень ст. 27 ЦК України, правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемними.

У разі ненадання зазначеної вище інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 ЗУ «Про захист прав споживачів». Умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов?язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Банком не надано жодного підтвердження про державну реєстрацію банка як фінансової установи, оскільки ОСОБА_4 № 241170з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), яка свідчить лише про класифікацію організаційно - правової форми господарювання позивача за Класифікацією організаційно-правових форм господарюваннямає кодування - 230, а це не фінансова установа згідно КІСЕ - Наказу Державного комітету статистики України від 18.04.2005 N 96 Класифікація інституційних секторів економіки України:« ст. 3. Характеристика інституційних секторів економіки України. До приватних нефінансових корпорацій відносяться такі суб'єкти господарювання згідно з КОПФГ: - акціонерне товариство (код 230)».

З 2004 року банківські установи відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" проходять державну реєстрацію як юридичні особи в державних реєстраторів за місцем їх знаходження. Новостворений банк вноситься до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) та отримує відповідне свідоцтво.

Вимоги щодо здійснення державної реєстрації банку як фінансової установи наведено в Законі України "Про банки і банківську діяльність" та Положенні про порядок створення і державної реєстрації банків, відкриття їх філій, представництв, відділень, затвердженому постановою № 375 НБУ від 31.08.2001 року, зі змінами та доповненнями.

ОСОБА_3 банк України ухвалює рішення про державну реєстрацію банку як фінансової установи в Державному реєстрі банків або про відмову в такій реєстрації не пізніше ніж за три місяці з часу подання повного пакета документів.

Упродовж трьох робочих днів після ухвалення НБУ відповідного рішення про реєстрацію банку йому видають Свідоцтво про державну реєстрацію фінансової установи.

Банк не є учасником/членом платіжних систем України та внутрішньобанківських платіжних систем України, а саме: Ліцензія на здійснення переказу коштів в Україні у відповідності до закону у відповідача відсутня. Як чітко вбачається з наданих позивачем копій правовстановлюючих та реєстраційних документів, позивач не отримував ліцензії на здійсненні переказу коштів в Україні та відповідно здійснює свою діяльність незаконно, оскільки відповідач не надав в судові засідання інших судів зареєстрований належним чином Договір про членство/участь у міжнародних платіжних системах.

Відповідно до ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-Ш: «10.3. Учасниками платіжної системи в Україні мають право бути банк, що має банківську ліцензію ОСОБА_3 банку України, а також небанківська фінансова установа, яка має ліцензію ( z0407-13 ) ОСОБА_3 банку України на переказ коштів без відкриття рахунків, які уклали договори з платіжною організацією відповідної системи. (Стаття 10 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2056-IV ( 2056-15 ) від 06.10.2004; в редакції Закону N 5284-VI (5284-1?) від 18.09.2012).

У Законі України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (Відомості Верховної ОСОБА_6 України, 2001 p., № 29, ст. 137 із наступними змінами): «9.3. ОСОБА_3 банк України веде Реєстр платіжних систем, систем розрахунків, учасників цих систем та операторів послуг платіжної інфраструктури (далі - Реєстр). Платіжні організації платіжних систем, учасники платіжних систем та оператори послуг платіжної інфраструктури мають право здійснювати діяльність в Україні виключно після їх реєстрації шляхом внесення відомостей про них до Реєстру.».

Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»: 24.5. Учасники платіжних систем зобов'язані забезпечити відображення інформації про кожну операцію з приймання готівки для подальшого переказу та розрахунків між учасниками платіжної системи або учасників платіжної системи з отримувачами в системі обліку платіжної організації платіжної системи та у системі автоматизації банку, що обслуговує учасника платіжної системи/розрахункового банку платіжної системи у той самий операційний день...; 7.1.2. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Учасники платіжних систем зобов'язані забезпечити надання інформації про надання послуг з переказу коштів для захисту прав споживачів таких послуг.

Відповідно до вимог Постанови, Положення НБУ «Про затвердження Положення про діяльність в Україні внутрішньодержавних і міжнародних платіжних систем» від 25.09.2007 № 3484 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 жовтня 2007 р. за № 1173/14440 ; Документ zl173-07, втратив чинність, поточна редакція Втрата чинності від 25.03.2014, підстава Z0348-14: «ОСОБА_7/учасником внутрішньодержавної небанківської платіжної системи можуть бути банк, що має банківську ліцензію ОСОБА_3 банку, небанківська фінансова установа, яка має ліцензію спеціального уповноваженого органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг на здійснення переказу коштів.

Банки, небанківські фінансові установи, національний оператор поштового зв'язку зобов'язані зареєструвати договори про членство/участь у .міжнародних платіжних системах до початку надання послуг відповідної .міжнародної платіжної системи.

Платіжна організація платіжної системи зобов'язана узгодити з ОСОБА_3 банком правила цієї системи до початку надання послуг системи.».

Позивачем не надано інших правовстановлюючих документів, у відповідності до яких Публічне акціонерне товариство взагалі мало юридичне право надавати фінансові послуги населенню у 2008 - 2009 році або здійснювати будь - яку фінансову діяльність, оскільки з матеріалів інших цивільних справ чітко вбачається, що на момент отримання Заяви від відповідача 11.11.2008 р. ПАТ КБ «Приватбанк» був лише юридичною особою і для здійснення захисту своїх прав у суді укладав Договори про надання правової допомоги з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕлТіГруп» - юридичною фірмою, копії якого будуть надані до початку розгляду справи по суті в судовому засіданні.

За письмовим запитом - заявою позивача № 12-08/2015 від 12.08.2015 року надійшла відповідь від уповноваженого контролюючого органу влади, згідно якої офіційна відповідь Державної фіскальної служби України Головного управління ДФС у Черкаській області від 26.08.2015 р. за № 17102/23-00-11-024 повідомляє особі ОСОБА_1, що ні ПАТ КБ «ПриватБанк.»,ні будь - яким іншим банком рахунки на ім'я ОСОБА_8 не відкривались і до податкового органу про відкриття таких позичкових від фінансових установ повідомлень не надходило (копія запиту - заяви; копія рекомендованого відправлення; копія відповіді ДФС у додатку).

Вище зазначена відповідь від податкового органу влади свідчить про те, що: жодних кредитних коштів ОСОБА_1 від ПАТКБ «ПриватБанк» не отримував; позичкові рахунки на ім'я позичальника не відкривались; зобов'язання по Заяві № 076065489 від 11.11.2008 р. клієнта банку- по кредитному договору б/н від 11.11.2008 р. банком - відповідачем не зараховувалось; бухгалтерський облік та фінансова звітність ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснюється з викривленням показників та умисно здійснюється в порушення вимог закону; банком здійснено обман споживача фінансових послуг з метою заволодіння його майном у незаконний спосіб; уникнення від сплати податків юридичною особою - банком; Кредитний договір б/н від 11.11.2008 p.. який має вигляд Заяви від 11.11.2008 р. є недійсним, а з огляду на усе вище викладене є нікчемним.

Відповідно до ст. 211 ЩІК України суду заборонено своїм рішенням приховувати кримінальні правопорушення посадових осіб, банків, фінансових та інших установ, не залежно від форм власності, передбачених ст.ст. 232, 358, 364, 365-2, 367, 190 Кримінального кодексу України, тому, позивач просить суд виявити вчинені порушення про що постановити окрему ухвалу.

Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачає визнання недійсними ненідннсаних договорів, а тому норми закону передбачені саме для визнання недійсними договорів та інших видів угод, їх окремих положень, що були добровільно підписані. Цей закон забороняє включати у договори зі споживачами несправедливі умови, незалежно від статусу договору, дій споживача та його мотивів.

З урахуванням всіх обставин справи, у суду є підстави позовну заяву про захист прав споживачів задовольнити в повному обсязі.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_7 та Умови і Порядок надання банківських послуг є нікчемним Договором.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України - «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях».

Відповідно до ст. 13 ЦК України чітко визначені межі здійснення цивільних прав: «Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правими, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.».

Відповідно до ст. 14 ЦК України «Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства та особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов 'язковим для неї, виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.».

На підставі викладеного, просить судвизнати Кредитний договір б/н, який складено у формі Заяви від 11.11.2008 р. недійсним та нікчемним; зобов'язати банк видати клієнту банка - ОСОБА_1 борговий документ про відсутність заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Представник позивача за дорученням ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити в повному обсязі підтримала та підтримала письмові пояснення викладені на(арк.спр.67-73), додаткові пояснення (арк.спр.91-92).

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував протипозову з підстав викладених в запереченні (арк..спр.29-30) та зазначив, що рішенням суду від 20.05.2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1І про стягнення заборгованості в розмірі 147087 грн. 09 відповідно до кредитного договору задоволено та стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість розмірі 14087,09грн. Тому необхідності у витребуванні у позивача оригіналів документів які зазначені в клопотанні від 31.03.2016року не має необхідності, оскільки дані документи були предметом розгляду при розгляді справи про стягнення боргу. Також зазначив що філія «Черкаськеголовнерегіональнеуправління» Публічного Акціонерного Товариства КБ «Приватбанк») не має статусу юридичної особи та відсутні порушення в банку при видачі довіреностей, що встановлено рішеннямсуду (арк.спр.119-120)

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи , приходить до висновку про відмову в позові.

В судовому засіданні встановлені такі факти та їм правовідносини.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що 11листопада 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ »Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за яким ОСОБА_1. отримав кредитна суму 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванн кредитом з розрахунку 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 ознайомився та погодився з умовами і правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, а також надав згоду, що його заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами банку складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов»язання за договором виконав в повному обсязі, надав ОСОБА_1. кредит у розмірі, встановленому договором, але ОСОБА_1 умови договору не виконав і кошти із відповідними процентами не повернув, що призвело до виникнення заборгованості.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20травня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованість врозмірі 14087грн. 09коп. відповідно до договору кредиту,сплачений судовийзбірвсумі 243грн.60коп.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03листопада2015 року рішення Придніпровського суду м. Черкаси від 20.05.2015року залишено без змін.

Судом встановлено ,що при укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом N0СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/teriiis/pages/70/. складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.Щодо зміни кредитного ліміту ОСОБА_10 керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Судом встановлено,що за умовами п.п. 3,1,1 та 3,1,3 розділу 2 Умов надання банківських послуг строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня указаного місяця . За закінченням строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком. 10 листопада 2008 року кредитний ліміт на цю картку був встановлений банком в розмірі 500 грн. Згідно заяви позичальника та п.5,3 Умов надання банківських послуг банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт. Після закінчення строку дії виданої позичальнику платіжної картки № 478455 картковий рахунок не був закритий, позичальник продовжував ним користуватися, що вбачається з наданих банком квитанцій про отримання в касі банку кредитних коштів від 12 серпня 2011 року та про погашення заборгованості від 4 липня 2011 року, а для його обслуговування позичальнику в 2011 році була видана нова платіжна картка № 140247зі строком дії до квітня 2016 року. Таким чином, після закінчення строку дії укладеного між банком та відповідачем договору цей договір був переукладений на тих самих умовах, банк видав позичальникові додатково грошові кошти, збільшивши кредитний ліміт на платіжну картку, та видав йому нову платіжну картку.

Придніпровським районним судом по справі № 711/1779/15-ц від 20.05.2015 року встановлено суму заборгованості ОСОБА_1. перед Банком, встановлено що ОСОБА_1 кредитні кошти отримав,а свої зобов»язання щодо повернення належним чином невиконав, порушив умови своїх зобов»язань, і має заборгованість .Судом встановлено що розрахунок заборгованості відповідача відповідає умовам кредитного договору і сумніву його правильності не викликає.

Доказом підтвердження заборгованості Відповідачів, є довідка розрахунок Банку яка відображає всі нарахування, які були визначені вище в розрахунку сум заборгованості та включає також здійснені оплати Відповідачем .

Підписанням договору ОСОБА_1.. є підтвердження того, що він ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов 'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов 'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України.

Відповідно до вимог ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Надання та одержання кредиту ,дані обставини були встановленні рішенням Придніпровського суду від 20.05.2015 року та ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства КБ»Приватбанк» до ОСОБА_1. про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,які відповідно до ч.3ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 1054ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В ст.ст. 1048-1052,1054ЦК, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»встановлені вимоги законодавства що стосуються чинності кредитних договорів.

Суд вважає, що кредитний договір укладено з волі обох сторін, сторони визначили всі необхідні умови договору та будь-яких умов, які б суперечили чинному, на час укладення договору, законодавству договір не містить.

Відповідно до ст. 628ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено під час розгляду справи, сторони кредитного договору визначили у договорі всі істотні умови, як щодо суми кредиту, плати за користування кредитними коштами, строку та порядку повернення цих коштів, відповідальність сторін у випадку порушень зобов`язань по договору та інш.

Як передбачено ст. 627ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливост

Суд вважає, що отримання позивачем кредитних коштів за спірним договором ,за яким ОСОБА_1 отримав кредит на суму 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: відповідач є банком, а позивач є споживачем, так як є фізичною особою, яка придбала коштидля особистих потреб, безпосередньо не пов'язаний з підприємницькою діяльністю, або виконанням обов'язків найманого працівника. Продукція, що купується, тобто кредит, який є предметом договору, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом «Про захист прав споживачів», оскільки правовідносини, породження яких є метою договору, регулюються вказаним Законом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемнийправочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом невимагається. У випадках встановлених цим Кодексом,нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо невстановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа не заперечує його дійсності на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним(оспорюваний правочин). Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, неможуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред»явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ОСОБА_6 Європи від 17 травня 1973 року за №543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. (Рішення Конституційного суду України, 10.11.2011 року №15- рп/2011, справа № 1-26/2011).

Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України - якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Суд, відповідно до ст. 11 ЦПК України не може вийти за межі позовних вимог, а позивачем умови договору про банківський рахунок не оспорюється, - як у позові так і в судовому засіданні доводи позивача стосуються договору саме кредитного б/н від 11.11.2008року

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України (справа №6-11173св10), застосування положень ЗУ «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення цього Закону не можуть застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Також не знайшли свого підтвердження посилання представника позивача за довіреністю ОСОБА_2. ,що довіреності представникам банку видані з порушеннями, але судом не встановлено порушень чинного законодавства при видачі довіреностей на представництво інтересів Банку в суді .Крім того встановлення дійсності довіреності не є предметом розгляду даної цивільної справи.

Також судом встановлено, що Черкаське Головне Регіональне управління ПАТКБ «Приватбанк» (назва відповідно до положення про філію - філія «Черкаське головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства КБ»Приватбанк») немає статусу юридичної особи. Вказана філіяв ЄДРПОУ зареєстрована під тим же номером, що і Публічне Акціонерне товариство ОСОБА_10 «Приватбанк»14360570. Дані за кодом без права юридичної особи відповідно до довідки №23-1582 провключення до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України існували станом на дату видачі довідки на 10.07.2002року. Тому твердження представника позивача що дані за кодом філія« Черкаське головне регіональне управління» Закритого Акціонерного товариства ОСОБА_10 Банку «Приватбанк « без права юридичної особи є помилковими,оскільки вони існували на дату видачі довідки.

Аналізуючи докази по справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними. Розглядаючи справу лише в межах заявлених позивачем вимог, шляхом з»ясування тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що підписанням кредитного договору від 11.11.2008 року позивач ОСОБА_1 погодився з усіма умовами даного правочину і прийняв на себе зобов»язання щодо його виконання. Отримавши примірник договору, він мав можливість детально вивчити його умови та протягом 14 днів з дня отримання кредиту відмовитись від даної послуги, що передбачено п.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак позивач цього не зробив, використавши кредитні кошти на свій розсуд і не скористався правом дострокового погашення кредиту, що передбачено умовами кредитного договору.

Таким чином, кредитний договір укладений у спосіб і у формі, що не суперечать чинному законодавству. В кредитному договорі передбачені всі права та обов'язки сторін, умови щодо його виконання, а також умови його припинення. Судом встановлено ,що ПАТ КБ»Приватбанк» не вчиняв будь-яких дій, які б не відповідали умовам укладеного договору з ОСОБА_1, а також дій які були б направленні на істотне порушення умов договору,а тому підстав для визнання кредитного договору не дійсним та нікчемним немає.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає ,що в задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_1..за довіреністю ОСОБА_2. необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 15, 16, 203,ч.1ст.215,216 ,229,525,ч.2ст.615,627,628, 638,629, 611, 1048-1052, 1054 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», постановою Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Законом України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 174, 212-223, 209,212, 213, 214, 215, 223, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору не дійсним та нікчемним та зобов»язати видати документ про відсутність заборгованості -відмовити повністю .

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційному суду Черкаської області через суд першої інстанції на протязі 10 днів.

Головуючий: ОСОБА_11