Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3411/16-ц
Провадження №: 2-о/332/81/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Сінєльніка Р.В.,

при секретарі Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Заводський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті її матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 26 травня 2016 року в Луганській області. Документом, що підтверджує факт смерті її мати є лікарське свідоцтво про смерть № 163 від 27.05.2016р., видане «Стаханівською центральною міською багатопрофільною лікарнею Луганської народної республіки».

Зважаючи на те, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсними і не створюють правових наслідків, видане на тимчасово окупованій території свідоцтво про смерть її матері є недійсним та не створює ніяких правових наслідків, а тому вона звернулася до Заводського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для отримання нового свідоцтва про смерть її матері, але у видачі такого свідоцтва їй було відмовлено, з посиланням на те, що відсутні підстави для державної реєстрації смерті на підставі документів, які видані на тимчасово окупованій території і є недійсними. Внаслідок цих обставин отримання свідоцтва про смерть її матері у Заводському районному у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області є неможливим та єдиним шляхом захисту прав родичів та спадкоємців померлої є звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2, яка настала 26 травня 2016 року.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. В обґрунтування своїх вимог надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені в заяві.

Представник заінтересованої особи - Заводського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надана заява, з якої вбачається, що заперечень щодо встановлення факту смерті за заявою ОСОБА_1 вони не мають та просять розглянути справу без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 257-1 ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Положеннями ч.1,2 ст. 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» від 14.11.2014 № 875/2014, діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях припинено.

Норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, а отже для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Місто Стаханов Луганської області включено до переліку населених пунктів, на територіях яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що у даному випадку зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення факту смерті ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 її матірю є ОСОБА_2

Згідно відмітки щодо сімейного стану заявника, яка міститься у її паспорті, ОСОБА_1 30.08.1975 року у Стахановському ЗАГС Луганської обл.. зареєструвала шлюб із ОСОБА_4, що пояснює наявність іншого прізвища із померлою ОСОБА_2

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000р. ( у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 року № 3307/5) підставою для реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006р № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р за № 1150/130234; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006р № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р за № 1150/130234; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті.

Згідно до положень ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р № 1207-VII передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створюють правових наслідків.

Судом встановлено, що заявником при зверненні до Заводського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з питання державної реєстрації смерті її матері ОСОБА_2 яка померла 26 травня 2016 року у м. Стаханов Луганської області, була надана лікарське свідоцтво про смерть № 163 від 24.09.2016р., видане «Стаханівською центральною міською багатопрофільною лікарнею Луганської народної республіки», заповнена на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якої, остання померла 26 травня 2016 року.

Вказана довідка була видана лікарською установою, яка розташована на території проведення антитерористичної операції, а також заповнено та видано створеним на тимчасово окупованій території України органом, так званим «Стаханівською центральною міською багатопрофільною лікарнею Луганської народної республіки», діяльність якого, відповідно до норм Закону України від 15.04.2014р № 1207-VII, вважається незаконною, а отже, виданий цим органом документ фактично є недійсними і не створює ніяких правових наслідків, у звязку з чим Заводським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті її матері з посиланням на те, що ОСОБА_1 було надано документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024.

Відповідно до довідки № НОМЕР_1 від 15.12.2014 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заявник ОСОБА_1 на теперішній час проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що заявниця ОСОБА_1 є його тещею, а померла ОСОБА_2 є матірю заявниці, яка у травні 2016 року померла у м. Стаханові вдома за місцем реєстрації. Поховали її на Максимівському кладовище у м.Стаханов.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

На підставі вище наведеного, суд приходить до переконання, що на теперішній час заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує факт смерті 26.05.2016 року її мати ОСОБА_2 та враховуючи, що заявником були надані докази, які в повній мірі підтверджують цей факт, зокрема, пояснення свідка, який є родичем померлого, заяву слід задовольнити. При цьому суд, даючи оцінку допустимості наданих заявником письмових доказів, виданих їй на тимчасово окупованій території, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема, ґрунтуючись на консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібіє (Namibiacase) Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на таких територіях органів влади. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд оцінює надані заявником письмові докази разом з іншими доказами, у їх сукупності, та приходить до переконання щодо необхідності задоволення заяви, так як встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє в подальшому реалізувати її спадкові права.

Керуючись ст. ст. 11, 209, 212,213- 215,234, 256 ч.1 п.8, 257-1 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Заводський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України- задовольнити.

Встановити факт смерті 26 травня 2016 року у місті Стаханов Луганської області громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 257-1 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Сінєльнік Р.В.