АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6459/16 Головуючий 1 інст. - Ференчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» жовтня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш». В обґрунтування свого позову посилався на те, що перебуває з відповідачем у трудових відносинах з 15 серпня 2011 року. За період з березня 2013 року по листопад 2014 року йому не нараховано та сплачено заробітну плату, не проведені утримання соціального внеску та податку з доходів. Він неодноразово звертався до керівництва підприємства щодо видачі довідки про розмір оплати праці, але йому було відмовлено. Крім того, тривала невиплата заробітної плати призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя через відсутність коштів для нормального існування, тому він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Просив зобов'язати відповідача перерахувати його заробітну плату на підставі чинного законодавства за період з 2013 року по час звернення до суду, стягнути суму заборгованості по заробітній платі, яка за його розрахунком склала 66437,53 грн., зобов'язати нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з березня 2013 року, яка відповідно до його розрахунку складає 45792,89 грн. та моральну шкоду за порушення трудових прав в розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_1 1000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, зобов'язано Державне підприємство «Завод «Електроважмаш» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 30 вересня 2013 року по 21 квітня 2014 року) у зв'язку з затримкою строків її виплати в день фактичного розрахунку по заборгованості відповідно до індексів інфляції, що будуть діяти на той час, у задоволенні решти заявлених ОСОБА_1 вимог - відмовлено за їх безпідставністю, стягнуто з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення в частині «у задоволенні решти заявлених ОСОБА_1 вимог - відмовити за їх безпідставністю» - скасувати; змінити частину рішення суду «задовольнити частково» на «задовольнити в повному обсязі позовні вимоги заявлені ОСОБА_1М.»; прийняти нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що підвищення посадового окладу з 01 грудня 2013 року, яке відбулося за час вимушеного прогулу і несплати середнього заробітку, передбачає перерахунок заробітної плати при її виплаті; не можна вважати належними та достовірними докази і пояснення надані відповідачем; вимогу щодо моральної шкоди необхідно задовольнити у повному обсязі, оскільки він зазнав душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків, був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2015 року в частині стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати - скасовано та у задоволенні позову в цій частині - відмовлено, в решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, в іншій частині рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2016 року - залишено без змін.

Справа переглядається тільки в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду в цій частині - скасувати.

Зобов'язуючи підприємство нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 30 вересня 2013 року по 21 квітня 2014 року) у зв'язку з затримкою строків її виплати в день фактичного розрахунку по заборгованості відповідно до індексів інфляції, що будуть діяти на той час, суд першої інстанції в порушення вимог статті 215 ЦПК України та роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» виклав резолютивну частину рішення в цій частині, не вказавши розмір компенсації, що підлягає стягненню.

Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року, залишеним в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; поновлено ОСОБА_1 на посаді майстра стрижневої дільниці цеху № 111 сталевого литва та термообробки; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді; стягнуто з ДП «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 26 лютого по 18 вересня 2013 року включно в сумі 8565,40 грн., 1000,00 грн. моральної шкоди та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Завод «Електроважмаш» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягнуто з ДП «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 вересня 2013 року по 21 квітня 2014 року у сумі 25071,62 грн. без врахування податків та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року із змінами та доповненнями заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, це орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (стаття 236 КЗпП України).

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року із змінами та доповненнями встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленим чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року із змінами, за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що за судовими рішеннями йому сплачено заборгованість по заробітній платі за період з 26 лютого 2013 року по 21 квітня 2014 року.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за період з 30 вересня 2013 року по 21 квітня 2014 року компенсацію у зв'язку з порушенням термінів її виплати не проведено.

Посилання ОСОБА_1 на те, що йому підприємство повинно сплатити компенсацію за період з березня 2013 року по теперішній час в розмірі 45792, 89 грн. є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема судовими рішеннями, які є чинними.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що розмір компенсації він розраховував самостійно.

Проте, як вбачається з матеріалів справи розрахунок компенсації зроблено з порушенням вимог Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Із довідки про доходи ОСОБА_1, яка міститься на аркуші справи № 21 вбачається, що його заробітна плата за березень 2013 року до виплати (після утримання всіх податків та платежів), яка є останньою нарахованою складала 3684, 02 грн. Приріст індексу споживчих цін (%) за період з вересня 2013 року по квітень 2014 року невиплати заробітної плати становив: за вересень 2013 року - 100%, , за жовтень 2013 року - 100,4%, за листопад 2013 року - 100,2%, за грудень 2013 року - 100,5%, за січень 2014 року - 100, 2%, за лютий 2014 року - 100,6%, за березень 2014 року - 102,2 %, за квітень 2014 року - 103,3 %. Розмір компенсації за період з 30 вересня 2013 року по 21 квітня 2014 року шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін склав 297, 42 грн., яка і підлягає стягненню з підприємства на користь ОСОБА_1

Оскільки рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з порушенням норм процесуального права, що є підставою відповідно до статті 309 ЦПК України для скасування, воно підлягає скасуванню в цій частині з частковим задоволенням позову ОСОБА_1 в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.312, ст.313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2015 року в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати - скасувати.

Позов ОСОБА_1 в цій частині - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_1 297, 42 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати.

В решті позовних вимог в цій частині ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії