Апеляційний суд міста Києва
Справа № 752/4039/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко 0.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Герасименка Романа Ігоровича - представника Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення суми страхового відшкодування.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

14.03.2016 позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ВУСО» про стягнення на її користь вартості відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 37 880,61 грн. та судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.11.2015 між нею ОСОБА_3 та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 2-01, страхова сума складає 300 000,00 грн., строком дії договору до 27.11.2016.

31.12.2015 о 20-38 год. в м. Києві на перехресті вул. Ізюмській та пров. Червоноармійському за участю автомобіля НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої вищевказаний автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

13.01.2016 вона подала на адресу відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» заяву про настання дорожньо-транспортної пригоди , що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, однак ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» листом від 13.01.2016 (вих. № 160/656575) відмовило у виплаті страхового відшкодування, що стало підставою звернення до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 37 880 гривень 61 копійок.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 551 гривень 20 коп.

Не погодившись із рішенням суду Герасименко Р. І. - представник Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» подав на нього апеляційну скаргу і вважає, що воно підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема зазначав, що позивач в порушення вимог п. 4.2 Договору добровільного страхування власників наземних транспортних засобів (що стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування), вчасно не повідомила страхове товариство про настання страхового випадку, але суд ці обставини не прийняв до уваги. Згідно з ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. В той же час, законодавство в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється окремих законом, який не застосовується в даному випадку з тих причин, що між сторонами укладено саме договір добровільного страхування наземного транспорту. Суд при ухваленні рішення застосував закон, який не підлягає застосуванню у правовідносинах, які виникли між сторонами. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п.2, ч.1 ст. 307 ЦПК України).

Статтею 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

- неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- невідповідність висновків суду обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні ( страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За правилами п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

За приписами ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі, зокрема, несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Аналіз вищенаведених положень цивільного законодавства України в сфері страхування свідчить про те, що вони спрямовані на захист майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 19 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи на її користь з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» страхове відшкодування у розмірі 37 880,61 грн. суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31.12.2015 о 20-38 год. в м. Києві на перехресті вул. Ізюмська та пров. Червоноармійському за участю автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої вищевказаний автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Відповідно рахунку-факторингу № БА-0000092 від 05.01.2016 сума збитків становить 38 070 грн.96 коп.

02.01.2016 було подано до ПрАТ «СК «ВУСО» заяву про виплату страхового відшкодування у зв'язку із пошкодження застрахованого автомобіля, однак 27.07.2016 листом № 160/565575 від 13.01.2016 ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» відмовлено у виплаті страхового відшкодування та зазначено, що позивач порушила п. 4.2 Договору (невчасне повідомлення про страховий випадок) та п.п. 11.1.1 та 11.1.2(загальних) Договору добровільного страхування наземних засобів.

Згідно п.4.2 Договору «До зміни обставин (картини) події (місцезнаходженню учасників ДТП, слідів настання страхового випадку і т.ін.), що сталася, але не пізніше, ніж через 2 години повідомити про настання страхового випадку Страховика за телефоном 0-800-50-37-73».

Відповідно п. 4.3 Договору передбачено, що у «випадку, якщо виконання вказаних вимог було неможливо, Страхувальник, тобто саме ОСОБА_3, повинна надати документальне підтвердження такої наявності поважних причин».

На підтвердження неможливості виконання вимог п 4.2 Договору з боку ОСОБА_3 підтверджується ваучером № 0020, який зазначає, що ОСОБА_3 купила путівку для відпочинку у готелі СПА «Верхоли» на період з 25.12.2015 по 05.01.2016.

Згідно до п. 5.1 Розділу 5 Договору ОСОБА_3 надала усі необхідні документи для підтвердження факту настання страхового випадку.

Як вбачається з пояснень представника позивача та підтверджується дослідженими доказами (а.с. 13) 31.12. 2015 відбулась подія, що відповідно до п.4 Договору є страховим випадком, в наслідок якої застрахований автомобіль пошкоджено невстановленою особою, та характер і обсяг відповідних пошкоджень автомобіля зафіксовано представниками правоохоронних органів, які прибули на місце події за повідомленням позивача, що було здійснено безпосередньо після виявлення події.

Апеляційний суд погоджується з доводами позивача щодо поважності пропуску строку повідомлення відповідача про настання страхового випадку, які суд першої інстанції прийняв до уваги.

Правові позиції, висловлені Верховним Судом України є обов'язковими до застосування судами України.

Так, в правовій позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15 (на яку послався суд першої інстанції) визначено, що обов'язок особи невідкладно, але не пізніше певного строку з моменту настання страхового випадку, який може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, повідомить страховика про такий випадок, установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини страхового випадку власними силам і запобігти необгрунтованим виплатам. Тому сам по собі факт неповідомлення страховику про настання страхового випадку не може бути покладенні в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись па загальних положеннях про відшкодування збитків.

Таким чином, в судовому засіданні належними і допустимими доказами підтверджено, як факт наявності договірних відносин, визначених Договором, що зумовлює обов'язок відповідача в разі настання страхового випадку здійснити страховий платіж, так і факт і настання страхового випадку, а саме заподіяння пошкоджень застрахованого транспортного засобу, вартість яких становить 37 880 грн.61 коп. Франшиза, відповідно до п.3.2 Договору становить 0,50%, але не менше 500 грн.

На переконання колегії суддів, в даній справі суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи. Однак, неправильно застосував норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ЗУ «Про страхування», та ЦК України. А тому, у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України порушення норм матеріального права є підставою до скасування рішення суду та ухваленні нового. Колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і зваживши на наведе погоджується із розміром страхового відшкодування визначеного рахунком-фактурою від 05.01.2016 (а.с.16) і не спростованого відповідачем. В іншій частині рішення суду є законним та обгрутованим і правових підстав до його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Герасименка Романа Ігоровича - представника Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 37 880 гривень 61 копійок скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (код СДРПОУ 31650052) на користь ОСОБА_3 вартість страхове відшкодування у розмірі 37 880 гривень 61 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: