Дата документу 26.09.2016 Справа № 554/7419/15-ц
Справа №554/7419/15-ц
Провадження №2/554/2361/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2016 м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді - Січиокно Т.О.

при секретарі - Ромахової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 при визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, стягнення боргу, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

у травні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом та просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_1 без надання іншого житла; усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідачів; стягнути із відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованість за квартирну плату та комунальні послуги у розмірі 10379,09 грн.

Позов мотивований тим, що розпорядженням № 128 від 31.08.1987 року відповідачі були вселені у кімнату АДРЕСА_1, загальною площею 26,37 кв.м. 24.10.2007 року між ОСОБА_2 та відповідачем укладено договір найму займаного житла у гуртожитку. Однак, відповідачі із 2013 року у гуртожитку не проживають, оплату комунальних послуг не проводять, у зв'язку з чим за період часу із 01.03.2006 року по 01.04.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 10379,09 грн.

У судове засідання з'явився представник позивача ОСОБА_4, який позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, її представник ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_3 заперечили проти задоволення позову, так як відповідачі вважають приватизацію вказаного вище гуртожитку незаконною, відмовилися укладати договір найму займаного ними житла. Власник гуртожитку ОСОБА_1, починаючи із 2006 року умисно створював їм неможливі умови проживання у кімнаті шляхом відключення світла, теплопостачання, перешкоджав доступу до кухні, туалету. Внаслідок таких дій у зимній період вони змушені проживати із 2013 року у іншому житлі, при цьому не припиняли проживати у спірній кімнаті, де знаходилися усі їхні речі, навідуючись туди. До позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за квартплату та комунальні послуги за період часу із 01.03.2006 року по 01.04.2015 року просять застосувати позовну давність. Окрім цього, будь - яких договірних відносин між позивачем ОСОБА_3 і відповідачем з приводу оплати квартплати і комунальних послуг не існує.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні докази, судом встановлено наступне:

згідно розпорядження № 128 від 31.08.1987 року ВАТ «Полтавський алмазний завод» ОСОБА_2 вселена у кімнату АДРЕСА_1. (а.с.7).

Власником ? частки нерухомого майна громадської будівлі (готельний комплекс та гуртожиток) за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності являється ОСОБА_1, що підтверджено Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.12.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію. (а.с.19, 20).

Із наданої довідки № 10 від 21.04.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 проживала в АДРЕСА_1 займає 1 кімнату жилою площею 16,7 заг. - 26, 37 кв.м. Володарем особового рахунку на цю жилу площу являється ОСОБА_2 На даній площі проживає двоє осіб, а саме ОСОБА_2, як квартиронаймач, дата реєстрації 02.12.1987 року та ОСОБА_3, - дочка квартиронаймача, дата реєстрації 27.02.2003 року. (а.с.8).

На а.с. 5 наявний договір найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території приватного підприємця ОСОБА_1, укладений між останнім (Власник) та ОСОБА_2 (наймачем), згідно якого власник надає наймачу у безстрокове користування (житло) кімнату АДРЕСА_1 (гуртожиток).

Як додаток до даного Договору надано розрахунок щомісяних платежів за обслуговування та ремонт будинку, комунальні та інші послуги. (а.с.6).

Договір та розрахунок ОСОБА_2 не підписані.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2007 року ОСОБА_2 зобов'язано укласти безстроковий договір найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території на кімнату АДРЕСА_1 з ПП ОСОБА_1. (а.с.16).

На а.с.13 наявний розрахунок заборгованості, яка рахується за квартиронаймачем ОСОБА_2 за період із 01.03.2006 року по 01.04.2009 року у розмірі 4399, 90 грн.

На а.с.12 наявний розрахунок заборгованості, яка рахується за квартиронаймачем ОСОБА_2 за період із 01.04.2009 року по 01.05.2012 року у розмірі 6238, 72 грн.

На а.с.11 наявний розрахунок заборгованості, яка рахується за квартиронаймачем ОСОБА_2 за період із 01.05.2012 року по 01.04.2015 року у розмірі 10379, 09 грн.

Відповідно до акту не проживання за місцем реєстрації від 22.07.2014 року, складеного комісією у складі: паспортиста гуртожитку ОСОБА_7, мешканців гуртожитку ОСОБА_8, ОСОБА_9 - квартиронаймач кімнати АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 із 01.01.2014 року постійно не проживають у гуртожитку ( кімната АДРЕСА_1). Нову адресу місця проживання та причину відсутності громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не повідомляють. Кімнату використовують для зберігання власних речей. Доступу у кімнату адміністрація гуртожитку не має. (а.с.15).

Відповідно до акту не проживання за місцем реєстрації від 08.04.2015 року, складеного комісією у складі: паспортиста гуртожитку ОСОБА_7, мешканця гуртожитку ОСОБА_8, ОСОБА_10 про те, що наймач кімнати АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 із 01.01.2014 року постійно не проживають у гуртожитку ( кімната АДРЕСА_1). Нову адресу місця проживання та причину відсутності громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не повідомляють. Кімнату використовують для зберігання власних речей. Доступу у кімнату адміністрація гуртожитку не має. (а.с.14).

За підписом ФОП ОСОБА_1 неодноразово протягом 2008 - 2014 року на адресу ОСОБА_2 направлялися поштою вимоги про сплату заборгованості. (а.с. 21-25).

На а.с. 121 наявна копія листка непрацездатності серії АГМ № 599096 від 14 лютого 2014 року, згідно якого ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні у ПОКЛ і. Скліфосовського з 30.01.2014 року до 14.02.2014 року (а.с.121).

ОСОБА_2 продовжувала хворіти та знаходилася на амбулаторному лікуванні із 15.02.2014 року по 21.02.2015 року, що посвідчено копією листка непрацездатності серії АГМ № 555665, виданого 15.02.2014 року. (а.с.122).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.01.2006 року стягнуто із ОСОБА_2, ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ОСОБА_1, заборгованість по оплаті за користування гуртожитком та комунальні платежі у розмірі 1006, 47 грн. (а.с.130-131, 132).

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається із Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.12.2013 року об'єкт нерухомого майна громадської будівлі (готельний комплекс та гуртожиток), розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить відповідачу.

Таким чином твердження відповідачів щодо безпідставності позову ФОП ОСОБА_1, який ніби - то не є власником будівлі по АДРЕСА_1, а також заперечення щодо належності останньому спірної кімнати суд визнає неспроможними, оскільки право власності позивача підтверджено належними доказами, а обраний ним спосіб захисту ґрунтується на викладених у позові нормах права.

Глава 6 Житлового кодексу України містить норми, що регулюють правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Зокрема, статтею 163 ЖК України передбачено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і у межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення.

Відповідно до ст.ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового засідання є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши докази у справі, суд приходить до висновку, що надані позивачем акти, складені комісією, до якої входили паспортист та мешканці гуртожитку підтверджують факт того, що ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 не проживають у гуртожитку із 01.01.2014 року.

На підтвердження достовірності даних актів судом допитані як свідки ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Так, свідок ОСОБА_7 показала суду, що працює у гуртожитку паспортистом, одночасно виконує повноваження бухгалтера. Відповідачі припинили проживати у гуртожитку, плату за комунальні послуги не вносять, утримання майна та догляд за ним не здійснюють, кореспонденцію не отримують, про що створеною у гуртожитку комісією було складено відповідні акти від 22.07.2014, 08.04.2015 року, в яких зафіксовано факт не проживання у кімнаті АДРЕСА_1 гуртожитку із 01.01.2014 року, кімната опломбовувалася. На неодноразові вимоги сплачувати комунальні платежі відповідачі не реагують, внаслідок чого заборгованість збільшується. Нарахування платежів здійснювалося на підставі встановлених та затверджених розрахунків.

Свідок ОСОБА_11 показала, що проживає у кімнаті АДРЕСА_2 гуртожитку. Із 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинили проживати у кімнаті АДРЕСА_1 гуртожитку, не брали участі в утриманні кімнати, прибиранні кухні, санвузлу тощо, комунальні платежі не сплачували. ЇЇ чоловік ОСОБА_9 (нині покійний) 22.07.2014 року брав участь у складі комісії, де в акті своїм підписом засвідчив той факт, що ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 із 01.01.2014 року не проживають у кімнаті АДРЕСА_1.

Аналогічні показання надали свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, а саме вказали, що проживають у суміжній кімнаті АДРЕСА_3. Окрім цього, в зимній період часу вони були змушені забивати двері у кімнату відповідачів клейончастим матеріалом, з метою запобіганню потрапляння холодного повітря у їхню кімнату. Внаслідок несплати комунальних платежів у 2004 році було відключено кімнату ОСОБА_3 від електропостачання, однак залишилася розетка, яка б давала змогу обігріти приміщення тощо. Окрім цього, перешкод у входженні на кухню останнім не чинили та ті будь - які скарги з цього приводу не заявляли.

При цьому, суд критично відноситься до показань свідків ОСОБА_14, який показав, що у кінці лютого 2014 року проводив додому ОСОБА_2 та заходив до неї у кімнату гуртожитку, де та проживала.

Наданий відповідачем ОСОБА_2 диск із відеозаписом не підтверджує факту її проживання у гуртожитку, оскільки на ньому зафіксовано розмову останньої із ОСОБА_9, який на час розгляду справи є померлим. В ході розмови ОСОБА_9 пред'явив претензії до ОСОБА_2 з приводу порушення нею правил співжиття у гуртожитку, відмови оплачувати комунальні послуги.

Так, у судовому засіданні відповідачі визнали, що в зимній період часу не проживали у гуртожитку з приводу відсутності теплопостачання до їхньої кімнати, а тому в цій частині показання свідка ОСОБА_14 є суперечливими. Окрім цього, прихід свідка двічі у 2014 році до відповідачів та один раз у квітні 2015 року не є підтвердженням того, що вони проживали у спірній кімнаті. З цих же підстав суд критично відноситься і до показань свідка ОСОБА_15

Із даних листків непрацездатності слідує, що ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні у ПОКЛ ім. Скліфосовського з 30.01.2014 року до 14.02.2014 року (а.с.121), а також продовжувала хворіти та амбулаторно лікувалася із 15.02.2014 року по 21.02.2014 року.

У судовому засідання відповідачі відмовилися повідомити суду місце їхнього проживання в даний час з 01.01.2014 року.

Натомість із актів про непроживання встановлено, що відповідачі не проживали у кімнаті АДРЕСА_1 гуртожитку із 01.01.2014 року по 08.04.2015 року ( на час складення акту від 08.04.2015 року).

З урахуванням вищевикладеного, суд приймає до уваги як поважні причини щодо не проживання відповідача ОСОБА_2 у кімнаті АДРЕСА_1 у період часу перебування її на стаціонарному лікуванні з 30.01.2014 року до 14.02.2014 року. В період часу із 01.01.2014 року по 29.01.2014 року та із 15.02.2014 року по 08.04.2015 року відповідач ОСОБА_2 не надала суду доказів щодо поважності причин її непроживання у даній кімнаті.

Окрім цього, сторонами не заперечується, що із 2004 року у кімнаті АДРЕСА_1 відсутнє електропостачання (окрім однієї розетки) та теплопостачання.

Однак, судом встановлено, що електропостачання та теплопостачання відключено у кімнаті АДРЕСА_1 внаслідок наявності заборгованості наймачів зі сплати комунальних послуг, а отже внаслідок вини останніх. З цих підстав суд не приймає до уваги пояснення відповідачів щодо неможливості проживати у спірній кімнаті з цих причин як поважні, оскільки останні мають заборгованість зі сплати комунальних платежів, протягом тривалого періоду часу пасивно відносилися до вирішення питання щодо відключення у їхню кімнату електропостачання та теплопостачання, будь - яких скарг та заяв з цього приводу не заявляли.

При цьому, у судовому засіданні відповідачі повідомили суду, що у їхній кімнаті працювала одна розетка, що свідчить про неповне відключення від електропостачання. Також судом встановлено, що останні не проживали у кімнаті у періоди, коли опалення кімнати не потребувалося.

Відповідач ОСОБА_3 повідомляючи суд про причини її відсутності в кімнаті гуртожитку протягом тривалого часу, пов'язані із поїздкою на заробітки до Росії будь - яких доказів з цього приводу не надала.

Слід взяти до уваги, що відповідачі в ході розгляду даної справи неодноразово викликалися за місцем реєстрації у судове засідання з липня 2015 року по листопад 2015 року, однак поштові виклики повернулися до суду за терміном зберігання, що також вказує на факт їхнього не проживання у вказаному вище житловому приміщенні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачі більше шести місяців були відсутні без поважних причин у кімнаті АДРЕСА_1 гуртожитку, а отже є такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням.

Виходячи із умов пункту 3.1.4 Договору найму житла - «власник» має право вимагати в судовому порядку виселення «наймача» та членів його сім'ї без надання іншого житла, якщо вони більше трьох місяців не сплачують квартплату та комунальні послуги в гуртожитку, або систематично псують чи руйнують приміщення, або використовують його не за призначення або створюють неможливі умови для спільного проживання з ними інших мешканців будинку.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому, на певний строк за плату. Відповідно до ст.ст.815,820 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло, наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Обов'язок наймача вносити плату за користування майном, в тому числі й житлом, встановлено також ст.ст.762, 815 ЦК України.

Так, судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2007 року ОСОБА_2 зобов'язано укласти безстроковий договір найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території на кімнату АДРЕСА_1 з ПП ОСОБА_1. (а.с.16). Копія примірника даного договору наявна в матеріалах справи. (а.с.5).

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи відповідачів про безпідставність нарахування квартплати та комунальних послуг за відсутності укладеного договору найму із ОСОБА_3

Із матеріалів справи вбачається, що квартиронаймачем кімнати АДРЕСА_1 гуртожитку є ОСОБА_2, ОСОБА_3 являється членом сім'ї квартиронаймача, остання має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, а тому укладення договору найму виключно з нею не потребується.

Надані суду розрахунки підтверджують розмір заборгованості, з яких вбачається, що сплачені грошові кошти відповідачем зараховані в рахунок погашення заборгованості.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачі ухилялися від виконання договору найму житла та сплати квартплати та комунальних платежів, а тому позовна вимога щодо стягнення із відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованості за квартирну плату та комунальні послуги у розмірі 10379,09 грн. підлягає до задоволення.

Окрім цього, суд вважає, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Зняття особи з реєстраційного обліку проводиться органом реєстрації, крім інших підстав, і на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Питання зняття з реєстрації може бути предметом судового розгляду лише в разі відмови відповідних органів зняти її з реєстрації на підставі даного рішення.

Оскільки відповідні органи дану відмову позивачу не надавали, до участі у справі за клопотанням позивача не залучалися, суд не може перебирати на себе повноваження надані іншим органам, то позовна вимога в частині усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідачів до задоволення не підлягає.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК україни перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 251 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається та визнається відповідачами, що ними частково погашалася заборгованість із квартплати та комунальних платежів. Зокрема, останній платіж було здійснено у лютому 2015 року у розмірі 50 грн., що свідчить про переривання строку позовної давності, а отже він почався заново.

Окрім цього, інші платежі відповідачами на погашення комунальної заборгованості здійснювалися в межах строку позовної давності.

Позивач звернувся із позовом до суду 05.06.2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, заява представника відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності в частині стягнення заборгованості за квартплату та комунальні послуги за період часу із 01.03.2006 року по 01.04.2015 року до задоволення не підлягає.

За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. та 120 грн. витрат на оголошення у пресі про виклик відповідачів до суду.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218,224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 при визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, стягнення боргу, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованість по квартплаті та платі за комунальні послуги в розмірі 10 379 (десять тисяч триста сімдесят дев'ять) грн. 09 коп.

Іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. з кожної та витрати, пов'язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідачів у судове засідання в розмірі 60 (шістдесят) грн. з кожної.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя Т.О.Січиокно

Повен текст рішення виготовлено суддею 30.09.2016 року.