Справа № 212/3940/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 жовтня 2016 року м. Кривого Рогу Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., без участі сторін, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЄВРАЗ ОСОБА_2» про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я , -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я та просила стягнути з відповідача на її користь 290 000 гривень без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб за спричинену моральну шкоду в звязку з втратою здоровя на виробництві.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що вона працювала в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 21 рік 6 місяців. У січні 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-досліного інституту протокол №088 промислової медицини їй було встановлено професійне захворювання, а саме хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група ОСОБА_3 недостатність першого-другого ступеня. Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 08.07.2015 року №Ф-2/2-11-3/3018. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 09.092.2016 року у якому вказано, що працюючи на підприємстві відповідача вона виконувала роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівні небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці за концентрацією аерозолю переважно дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості. За висновком МСЕК від 12.04.2014 року серії 12 ААА №016676 їй була встановлена втрата професійної працездатності 15% з 28.03.2016 року, з переоглядом у 2017 році. Згідно рекомендації МСЕК вона потребує ВМП та забезпечення лікарськими засобами. В наслідок неправомірних дій відповідача їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 290 000 гривень, яка полягає у фізичних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням здоровя, втратою професійної працездатності, що призвело до втрати нею нормальних життєвих умов, позбавило можливості працювати на своїй дачі та годувати сімю.

Позивач та його представник звернулись до суду з заявою про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, позивач ОСОБА_1 працювала у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, а саме з 16.05.1994 року по 18.02.1998 року, підземна стовбурова, ШБУ, ВАТ «Євраз ОСОБА_2»; з 18.02.1998 року по 30.03.2010 рік, підземний машиніст підіймальної машини, ШБУ, ВАТ «Євраз ОСОБА_2»; з 02.04.2010 року по 31.10.2014 року, підземний машиніст підіймальної машини, ҐОВ «Криворіжшахтобуд» (правонаступник ПрАТ «Євраз ОСОБА_2»; з 01.11.2014 року по 26.11.2015 року, підземний машиніст підіймальної машини, ШБУ ПАТ «Євраз ОСОБА_2» ( трудова книжка а.с. 14-18).

У лютому 2016 року на підприємстві ПАТ «Євраз ОСОБА_2» було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група ОСОБА_3 недостатність першого-другого ступеня. Причини виникнення професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівні небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці за концентрацією аерозолю переважно дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Аерозолб переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 4,6 при гранично допустимій до 2,0. (а.с.4-5).

Відповідно до п.19 акту встановлено, що враховуючи роботу ОСОБА_1. впродовж 21 року 6 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. ( а.с.5)

Згідно копії Довідки огляду МСЕК від 12.04.2014 року серії 12 ААА №016676 ОСОБА_1 була встановлена втрата професійної працездатності 15% з 28.03.2016 року, з переоглядом у 2017 році, потреба у ВМП та забезпеченні лікарськими засобами. (а.с. 6).

Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачкою ОСОБА_1 професійної працездатності , в зв'язку з отриманим професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві відповідача, їй спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України повинна бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача.

За таких обставин, вимоги позивачки до ПАТ "Євраз ОСОБА_2" є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству.

Дослідивши письмові матеріали справи, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як зазначено у Рішенні Конституційного ОСОБА_2 №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Відповідно до Закону України "Про «Охорону Праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Як встановлено із матеріалів справи, медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання не має змоги вести звичне життя, змушена постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, не має змоги працювати та допомагати по господарству своїй родині, відчуває задишку при помірному фізичному навантаженні, кашель приступоподібний, має відчуття частого серцебиття, періодичний головний біль при підвищенні артеріального тиску, періодичний біль у попереково-крижовому відділі, загальну слабкість, швидку втому, запаморочення та відчуває постійний фізичний біль та страждання. Вона зазнала втрати професійної працездатності. Покращення в стані здоров'я не відбувається, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, стан здоров`я позивача не покращується. Постійний характер фізичних страждань через постійний фізичний біль у позивача, знаходить своє підтвердження також в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного ОСОБА_2 України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди, незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується ОСОБА_3 форми П-4 від 09.02.2016 року, що призвело до ушкодження його здоров'я та перенесення моральних страждань потерпілого.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо мікроклімату, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю та її забезпеченні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих умовах, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 15 % , наявності професійного захворювання, період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів 21 рік 6 місяців, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахування стажу роботи позивача на підприємстві, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування в сумі 8000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, аналізуючи надані до справи докази, в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Євраз ОСОБА_2» про відшкодування шкоди підлягають задоволенню.

Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо Позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з Відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 153, 173, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЄВРАЗ ОСОБА_2» про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЄВРАЗ ОСОБА_2» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 8 000 ( вісім тисяч ) грн 00 коп без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЄВРАЗ ОСОБА_2» на користь держави судові витрати у розмірі 551 грн 20 коп.

В решті частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: О.Н. Борис