Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 2-115/11
РІШЕННЯ
іменем України
13 січня 2016 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого судді Коренюка В.П.

при секретарі Мейнарович Л.А.

за участю представників відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду № 1 у м. Коростені

цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, Коростенського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про позбавлення права на житло, визнання права на житло, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, третя особа - Коростенське виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 3, третя особа - ОСОБА_9 про визнання такими, що втратили право на житло, усунення перешкод в користуванні житлом, виселення з житлового приміщення без надання іншого житла, визнання права на житло та про зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернувся в суд з первісним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання сім`ї Водоляк такими, що втратили право на користування кв.13 у будинку АДРЕСА_1 та визнання за ним і його дружиною права користування вказаною квартирою з укладенням договору користування нею та відкриття особового рахунку.

В подальшому первісний позов неодноразово уточнювався і спір ОСОБА_3 вийшов до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області (далі Коростенський міськвиконком), Коростенського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 3 (далі - ВЖРЕП № 3), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про позбавлення права на житло, визнання права на житло, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення.

Під час розгляду даної цивільної справи ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах (на час подачі позову) свого неповнолітнього сина звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , де треті особи - КВЖРЕП №3 та Коростенський міськвиконком про визнання такими, що втратили право на житло, усунення перешкод в користуванні житлом, виселення з житлового приміщення без надання іншого житла, визнання права на житло.

Судом притягнуто до участі в справі як третю особу ОСОБА_9 , який з 12.11.2013 року та по даний час проживає у спірній квартирі.

В судове засідання неодноразово викликалися ОСОБА_3 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які належним чином повідомлялися про розгляд справи, але вони жодного разу в судове засідання не з`явилися. Проте подали заяви про розгляд справи без їх участі та про те, що свій позов підтримують з підстав, зазначених у позові, який просили задовольнити, а в зустрічному позові просили відмовити.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_4 і ОСОБА_5 теж у жодне судове засідання не з`являлися без поважних причин, а останнє судове засідання надали суду заяви про можливість розгляду даної справи без їх участі.

Представник Коростенського міськвиконкому Камінська Т.А. заперечила проти задоволення як первісного так і зустрічного позову та пояснила суду, що ОСОБА_10 та члени його сім`ї з 1993 року зареєстровані та проживають у м. Львові, а тому втратили право на спірне житло. Крім того, на підставі рішення виконкому Коростенської міської ради від 06.11.2013 року № 500 спірну кв. АДРЕСА_2 виділено ОСОБА_9 , який у ній увесь час проживає та оплачує усі комунальні послуги. Тому просила відмовити в задоволенні як первісного так і зустрічного позову.

Представник ВЖРЕП № 3 Хоміна Т.К. теж заперечила про задоволення як первісного так і зустрічного позову та просила відмовити в їх задоволенні.

Третя особа - ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився без поважних причин, але надав суду заяву про можливість розгляду справи без його участі.

Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з матеріалами даної цивільної справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , як такому, що проходив військову службу у збройних силах СРСР, та його дружині була виділена однокімнатна квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується ордером від 31 березня 1986 року № 221 (т.1 а.с.63).

ОСОБА_4 , під час перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , за період з 7 липня 1993 року по 30 грудня 2005 року, неодноразово отримував квартири для проживання, а саме:

- у 1991 році службову у м. Постава Республіки Білорусь, яка була здана у 1993 році у зв`язку з переїздом у м. Львів (т.1 а.с.164);

- у лютому 2004 року квартиру АДРЕСА_4 , яку він здав у зв`язку з отримання службової квартири у м. Львові.

31 грудня 2004 року ОСОБА_4 отримав ордер на трикімнатну службову квартиру АДРЕСА_5 (т.1 а.с.128, 129, 135, 141).

У грудні 2005 року ОСОБА_4 був звільнений з військової служби в запас Служби Безпеки України, він з родиною до цього часу зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 , а проживає в квартирі АДРЕСА_5 , яку не здав (т.1 а.с.125).

Квартира АДРЕСА_3 є службовим житлом і на підставі розпорядження Коростенського міськвиконкому від 6 листопада 2013 року № 500 була виділена ОСОБА_9 , на яку в установленому законом порядку видано ордер (т.2 а.с.180).

Згідно ст.ст.64, 65 Житлового кодексу України визначено, що наймач і члени його сім`ї, які проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду. У зв`язку з чим, останні не набувають права користування займаним жилим приміщенням, якщо вони зберігають за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинках державного чи громадського житлового фонду, або якщо є інші докази того, що вони не змінювали свого постійного місця проживання.

Оскільки ОСОБА_4 разом зі своєю сім`єю у спірному житлі у м. Коростені з 1993 року не проживає, витрат по його утриманню не несе, має інше постійне місце проживання, де мешкає з родиною у службовому житлі в м. Львові, яке після звільнення в 2005 році з військової служби не звільнив і не був з нього виселений, відповідно до положень ст.ст.125,126 Житлового кодексу України, тому і втратив право на це житлове приміщення ще з 1993 року.

При цьому судом також встановлено, що відповідно до розпорядження Личаківської районної адміністрації від 14.12.2004 р. № 41942 "Про закріплення службової квартири за гр. ОСОБА_4 " за сім`єю ОСОБА_10 у складі трьох осіб - закріплено квартиру АДРЕСА_5 , як службову. Статус службової квартири надано згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.12.2004 р. "Про надання статусу службового житла 23 квартирам Служби Безпеки України" . Ця службова квартира АДРЕСА_5 надана ОСОБА_4 в зв`язку з проходженням служби як військовослужбовцем у військовій частині НОМЕР_2 .

У грудні 2005 року ОСОБА_4 звільнився зі служби, де прослужив більше 10 років, а тому суд вважає, що він мав і має право змінити статус житлового приміщення, в якому проживає зі службового.

В спірну квартиру ОСОБА_3 зі своєю сім`єю поселився у 1995 році за згодою наймача ОСОБА_4 та інших членів його сім`ї, а в подальшому йому на склад сім`ї з 3-х чоловік було видано ордер на цю квартиру АДРЕСА_6 серія ДВ на підставі рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради від 27.12.2005 року (т.1 а.с.181, 257, 258).

Зустрічний позов ОСОБА_4 та в інтересах його неповнолітнього сина (на час пред`явлення цього позову) суд вважає його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Розглядаючи первісний позов ОСОБА_3 про визнання сім`ї ОСОБА_10 такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_3 та визнання за ним і його дружиною права користування вказаною квартирою з укладенням договору користування нею та відкриття особового рахунку, суд вважає цей позов безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки суду стороною позивача ОСОБА_3 не надано жодного доказу порушення, невизнання або оспорювання прав на спірне житло відповідачами по справі, а ордер на час звернення до суду ОСОБА_11 виданий не був, тому він не мав права на спірне житло. В зв`язку з чим не існуюче право не підлягає захисту.

Тому і первісний позов ОСОБА_3 є безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню, а також у зв`язку з наданням ОСОБА_3 іншого житла. Спірну ж квартиру ОСОБА_3 звільнив 02.09.2013 року (т.2 а.с.121, 122).

Також судом встановлено і те, що право на спірне житло набув ОСОБА_9 на законних на те підставі, а саме на підставі ордеру, який був виданий згідно рішення виконкому Коростенської міської ради від 06.11.2013 року № 500. ОСОБА_9 на даний час там живе та несе всі витрати по утриманню даного житла.

Адже за правилами ст.58 Житлового Кодексу України - єдиною підставою для вселення в житло є ордер. Ордер надається лише виключно на вільне житло.

Спірне житло на момент виділення ОСОБА_9 було вільним, що стверджується "Актом приймання-передачі житлового приміщення" від 02.09.2013 року (т.2 а.с.122) та "Списком вільних квартир по КВЖРЕП-3 станом на 01.08.2013 р."

При розгляді даної цивільної справи, судом також дається оцінка позову ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 , 1990 року народження, сина позивача ОСОБА_4 , який у 2007 році (на час пред`явлення зустрічного позову в його інтересах) був неповнолітнім, задоволенню не підлягають, оскільки спірна квартира виділялась на склад сім`ї з двох чоловік. А будь-яких даних про те, що ОСОБА_6 був зареєстрований у спірному житлі, а потім його право на проживання було порушено відповідачами, суду не надано стороною ОСОБА_4 чи будь-ким іншим. Таким чином відсутні підстави визнавати право на житло за повнолітнім членом сім`ї наймача, яке може бути реалізоване ним у відповідності до ст. 64 Житлового кодексу України.

Отже на підставі викладеного вище, в сукупності з поясненнями сторін та наданими сторонами і дослідженими в судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні, як первісного, так і зустрічного позову - за їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 213, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.58, 61, 64, 71, 108 Житлового кодексу України, суд, -
у х в а л и в :
В задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, Коростенського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про позбавлення права на житло, визнання права на житло, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення - відмовити за безпідставністю.

В задоволенні позову ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, третя особа - Коростенське виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 3, третя особа - ОСОБА_9 про визнання такими, що втратили право на житло, усунення перешкод в користуванні житлом, виселення з житлового приміщення без надання іншого житла, визнання права на житло та про зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення - відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особа, яка не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області В. П. Коренюк