печерський районний суд міста києва
Справа № 128/3250/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Бажан О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором станом на 21.08.2015 року у розмірі 641 662 грн. 62 коп. з яких: заборгованість по відсотках - 527 806 грн. 56 коп; пеня - 113 856 грн. 06 коп. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі, уклавши з позивачем договір, не виконують своїх зобов'язань, чим порушують його права та завдають збитків.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про судовий розгляд, в судове засідання не з'явилися, письмових заперечень по суті порушеного питання не подали.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, що 29 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №15/04/399к-07 (а.с. 8-11).

30 травня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладені договори поруки б/н (а.с. 14/-15).

27 серпня 2007 року рішенням загальних зборів учасників, ВАТ «Банк Універсальний» перейменовано в Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк», яке є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Банк Універсальний», що підтверджується п.1.1.2 Статуту ВАТ «Універсал Банк» (а.с. 21-28).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме: відповідно до п.4.2. Кредитного договору відкрив позичальнику позичковий рахунок, на який задав позичальнику кредит відповідно до умов кредитного договору, що встановлено рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.2010 р.

Так, 03 лютого 2010 року Вінницьким районним судом Вінницької області у справі № 2-70/2010 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було ухвалено рішення, яке набрало законної сили 22 березня 2010 року, яким позов банку задоволено у повному обсязі та стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості в розмірі 1 045 422, 99 грн. з яких: непогашений кредит - 942 105, 60 грн.; несплачені відсотки - 103 317, 39 грн. та вирішено питання щодо судових витрат.

У відповідності до ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт укладання між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору №15/04/399к-07 від 29 травня 2007 року, отриманням ОСОБА_1 коштів за даним договором та факт порушення умов кредитного договору, що потягло за собою набуття ПАТ «Універсал Банк» права достроково вимагати повернення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків підтверджується рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2010 року у справі №2-70/2010, а тому дані обставини доказуванню не підлягають.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості, у тому числі стосовно яких є ухвала про відстрочку або розстрочку виконання, не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 14.09.2010 N 36/358, від 16.02.2011 № 17/177-10 та постанову Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.п. 4.4. п. 4 Кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати проценти не пізніше 10-го числа наступного за звітнім місяцем.

Відповідно до п.п. 4.5. п. 4 Кредитного договору сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до Графіку погашення заборгованості по кредиту (Додаток №1), який є невід'ємною частиною кредитного договору (а.с. 12-13).

Відповідно до п. 4.7. Кредитного договору платежі вважаються здійсненими в обумовлений термін, якщо сума платежу в повному розмірі поступила на рахунок банку відповідно до пп. 4.4. - 4.5. Кредитного договору.

Отже, враховуючи, що строк кредитного договору закінчується 28 травня 2027 року, та той факт, що вищевказаний договір не є розірваним, у відповідача виникла прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами в період з 10.07.2009 року по 21.08.2015 року (нарахована з дати попереднього розрахунку), яка станом на 21.08.2015 року становить - 527 806 (п'ятсот двадцять сім тисяч вісімсот шість) гривень 56 копійок.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 9.1. Кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу.

Станом на 21.08.2015 року позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 113 856 (сто тринадцять тисяч вісімсот п'ятдесят шість) гривень 06 коп. (а.с. 17-18).

Враховуючи порушення зобов'язань, встановлених кредитним договором щодо сплати процентів, сплати заборгованості по кредиту, позичальник повинен повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції передбачені кредитним договором.

Таким чином, позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти та пеню.

Суд погоджується з наданим розрахунком позивачем станом на 21.08.2015 року, за яким заборгованість позичальника становить 641 662 гривні 62 коп. з яких: заборгованість по відсотках - 527 806 гривень 56 копійок; пеня - 113 856 гривень 06 коп.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, що передбачено у договорах поруки.

Згідно п. 1 Договору поруки, відповідач 2, відповідач 3 поручились перед банком за виконання позичальником зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором №15/04/399к-07 віз 29 травня 2007 року.

Відповідно до п. 3 Договору поруки, відповідальність поручителів настає у випадку, коли Боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання.

Також п. 4 Договору поруки передбачено, що поручителі і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Аналогічна позиція підтверджена в п. 1 та 2 статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, доказів на спростування тверджень позивача суду не надали, а тому з урахуванням обставин справи та досліджених доказів, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3 654 грн. з відповідачів..

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 546, 549, ст. 1049, ст. 1050, ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 6, 10-11, ст.ст.57-60, ст.79, 88, ст.208, ч.1-3 ст.209, ст.ст.212-215, ст.218, ст.223, ст.ст.224-226, ст.228, ст.ст.231-233, ст.ст.292, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» () заборгованість за кредитним договором станом на 21.08.2015 року у розмірі 641 662 грн. 62 коп. з яких: заборгованість по відсотках - 527 806 грн. 56 коп; пеня - 113 856 грн. 06 коп.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» () судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Литвинова