Справа № 377/7/16-ц Головуючий у І інстанції Малишенко Т. О.
Провадження № 22-ц/780/5317/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 18.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно. Посилався на те, що з ОСОБА_2 з травня 2010 року почали проживати разом як єдина сімя, вести спільне господарство і бюджет, хоча вона фактично на той період часу не працювала і вони жили за рахунок його особистих коштів; в жовтні 2010 року вони в присутності спільних знайомих повідомили про свої взаємні почуття та бажання жити однією сімєю. На момент початку фактичних шлюбних відносин він мав на праві власності два автомобіля УАЗ Патріот та Toyota Corola, за рахунок продажу яких та за рахунок його доходів у вересні 2011 року було придбано інший транспортний засіб Toyota Prius на імя ОСОБА_2 19 листопада 2013 року вони продали зазначений автомобіль і за рахунок цих коштів, а також за рахунок кредитних коштів придбали автомобіль НОМЕР_1. З березня 2011 року по жовтень 2013 року орендували житлове приміщення квартиру у АДРЕСА_1, а потім повернулися проживати на квартиру його знайомих у Києві АДРЕСА_2, де і мешкали до останнього часу. З березня 2013 року він був прийнятий на роботу у ВАТ «ДТЕК» на посаду менеджера компанії з регіональної політики, де його середньомісячний дохід складає 25000 грн., також продовжував отримувати пенсію в 4500 грн. У них із відповідачем виник спір щодо належності та порядку користування набутим під час спільного проживання автомобілем НОМЕР_1. Уточнивши позовні вимоги в липні 2016 року, просив встановити факт спільного проживання із ОСОБА_2 з 14 лютого 2011 року по грудень 2015 року, визнати транспортний засіб Ford Mustang д.н.з. НОМЕР_2 обєктом права спільної сумісної власності сторін, визнати за ним право власності на ? частку зазначеного транспортного засобу.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 28 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з 14 лютого 2011 року по грудень 2015 року. Визнано транспортний засіб Ford Mustang д.н.з. НОМЕР_2 обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частку транспортного засобу Ford Mustang д.н.з. НОМЕР_2. Покладено на відповідача судові витрати 2040 грн.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із вказаним рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та встановити факт проживання однією сімєю в період з 14 лютого 2011 року по березень 2013 року, в решті позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам не відповідає.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач доводив факт проживання однією сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як жінки та чоловіка без шлюбу в період з 14 лютого 2011 року по грудень 2015 року, а відтак відповідно до ст. 74 СК України просив визнати за ним право на половину придбаного ними автомобіля НОМЕР_3.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу FORD MUSTANG державний номерний знак НОМЕР_2 був зареєстрований на ім?я ОСОБА_2 26 листопада 2013 року у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Славутич при УДАІ ГУ МВС України в Київській області (а. с. 16, 47 т. 1).

Згідно листа Регіонального сервісного центру МВС України в Київській області за вих. № 47 від 04 лютого 2016 року автомобіль УАЗ 3163-020, належний ОСОБА_3, був зареєстрований 23 листопада 2005 року та знятий з обліку для реалізації 14 січня 2012 року в РЕВ м. Славутич. Автомобіль TOYOTA Corola, який належав ОСОБА_3, був зареєстрований 29 березня 2007 року, знятий з обліку для реалізації 26 серпня 2011 року в РЕВ м. Славутич. Автомобіль TOYOTA Prius, який належав ОСОБА_2 та був зареєстрований 18 жовтня 2011 року в РЕВ м. Славутич, знятий з обліку для реалізації 10 січня 2014 року в ВРЕР-3 УДАЇ м. Київ. Автомобіль FORD MUSTANG був зареєстрований 26 листопада 2013 року Центром ДАЇ 7401 (а. с. 47 т. 1).

Відповідно до договору про надання споживчого кредиту, укладеного 18 листопада 2013 року з ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_3 було надано кредит на загальну суму 60 000 гривень (а. с. 159 165 т. 1).

Позивачем суду надано довідки про його доходи за період часу з 2010 по 2015 роки: з КП «Група впровадження проекту з енергозбереження в адміністративних і громадських будівлях м. Києва» про доходи за липень - грудень 2010 року, загальний розмір яких склав 93200,44 грн.; за січень грудень 2011 року 235348,61 грн., за січень - грудень 2012 року 226733,08 грн.; з ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО» - за березень грудень 2013 року 249858,00 грн.; січень - липень 2014 року 230081,76 грн.; січень грудень 2015 року 233 285,88 грн (а. с. 152 157 т. 1).

Згідно довідки ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО» від 01 липня 2016 року у період роботи на даному підприємстві з 01 березня 2013 року по 04 липня 2014 року робоче місце ОСОБА_3, було закріплено за адресою: м. Київ вул. Льва Толстого 57 (а. с. 151 т. 1).

З копії договору оренди приміщення від 12 березня 2011 року, наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_3, орендував житлове приміщення - двохкімнатну квартиру у м. Києві за адресою: АДРЕСА_3 по 31 грудня 2011 року (а. с. 11 т. 1).

Відповідно до договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11 вересня 2002 року за реєстровим № 3550, на ім?я ОСОБА_4, було набуто у приватну власність квартиру за № 158, що знаходиться у будинку № 53 по вул. Теліги Олени в м. Києві (а. с. 158 т. 1).

Крім того, у матеріалах справи знаходяться фотографії, на яких ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зображено разом (а. с. 208 223).

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно, суд першої інстанції виходив із того, що сторони у період часу з 14 лютого 2011 року і по грудень 2015 року підтримували особисті стосунки, характерні для сімейних, не перебуваючи при цьому в іншому шлюбі, в тому числі і на момент набуття у власність спірного транспортного засобу, який був набутий за рахунок коштів спільного сімейного бюджету та використовувався в інтересах сімї, що надає підстави надати спірному майну правового режиму спільної сумісної власності подружжя та провести його поділ відповідно до норм СК України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи із наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 3, ст. 74 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Таким чином, законодавством передбачено можливість набуття права спільної власності на майно осіб, які не перебувають у шлюбі, в разі коли вони проживають однією сімєю, між ними склалися стабільні відносини, що притаманні подружжю.

Пунктом 20 Постанови Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз указаних норм дає підстави до висновку, що для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази спільного проживання, спільного побуту, взаємних прав та обовязків.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим таких доказів фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позивачем ОСОБА_3 в ході розгляду справи судом першої інстанції не надано.

Так, спростовуються матеріалами справи висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільно проживали та були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки.

При цьому судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що однією із ознак фактичних шлюбних відносин є взаємне матеріальне забезпечення та піклування.

Так, у власному позові позивач визнає, а ОСОБА_2 не заперечує, що не мала власного постійного доходу і фактично перебувала на утриманні у позивача, а кошти, які заробляла періодично, витрачала на себе, тому не могла приймати участь у веденні спільного бюджету, його формуванні і розподілі.

Таким чином, у відносинах між сторонами відсутня така характеристика як взаємність, що відрізняє фактичні шлюбні відносини від інших.

У рішенні суду першої інстанції знайшло відображення доводи позивача, що отримання ним доходу за період роботи з вересня 2010 року по березень 2013 року на посаді директора КП «Група впровадження проекту з енергозбереження в адміністративних і громадських будівлях м. Києва» дозволило відповідачу продовжити навчання впродовж 2011 2012 років у Дніпропетровській академії митної служби, разом із тим, оплату за навчання у згаданому навчальному закладі здійснював батько відповідача ОСОБА_5, що підтверджується квитанцією про сплату, наявною в матеріалах справи (а. с. 35 т. 2).

Суд першої інстанції також залиши поза увагою ту обставину, що у розділі І Декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2011 рік, яку 02 серпня 2012 року особисто заповнив ОСОБА_3, відсутні дані щодо осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, в тому числі щодо відповідача, що підтверджує обставини невизнання самим ОСОБА_3 перебування у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем ОСОБА_5 зокрема протягом 2011 року.

Обставини оренди житла для ОСОБА_2 ОСОБА_3 як не підтверджують, так і не спростовують обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, оскільки не свідчать самі по собі про наявність проживання однією сімєю із особою, для якої орендується житло.

Фотознімки, на який ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зображені разом, підтверджують лише спільне проведення часу сторонами, не доводять і не спростовують обставин проживання сторін однією сімєю без шлюбу, на які посилався позивач.

Наведених обставин судом першої інстанції помилково не було враховано і зроблено передчасний висновок про наявність фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Таким чином оскільки ОСОБА_3 не було доведено факту проживання однією сімєю із ОСОБА_2 у період з 14 лютого 2011 року по грудень 2015 року, належних доказів на підтвердження даних обставин надано не було, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову та відмовляє позивачу у встановленні даного факту.

З урахуванням викладеного, оскільки факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не підтверджено в судовому засіданні, то в силу вимог ст. 74 СК України у суду першої інстанції також не було підстав визнавати за ОСОБА_3 право власності на частину майна, яке позивач вважав спільним, тобто дані вимоги є похідними від основної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення; відтак колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_3 в цілому.

В апеляційній скарзі відповідач вказувала на можливість скасування рішення суду першої інстанції із встановленням факту проживання сторін у період з 14 лютого 2011 року по березень 2013 року.

Оцінюючи дані обставини, колегія суддів враховує, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач заперечувала факту проживання із позивачем однією сімєю, і як наслідок, визнання спірного автомобіля спільним майном і визнання за позивачем права на половину даного автомобіля, і про можливість встановлення такого факту за певний період вказала лише в апеляційній скарзі.

Разом із тим, оскільки позивач просив встановити факт проживання чоловіка та жінки без шлюбу для певної мети визнання спільним майном автомобіля, що був зареєстрований за відповідачем в листопаді 2013 року, такий факт під час розгляду справи не знайшов підтвердження, а відтак для встановлення факту за інший період відсутні передбачені законом підстави.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

ОСОБА_6