АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення компенсації за відрядження, заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12269/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення компенсації за відрядження, заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що фактично скорочення штату не відбулося, відповідачем не було попереджено ОСОБА_2 про наступне вивільнення за два місяцітане запропоновано зайняти вакантну посаду на підприємстві. Крім того, відповідачем при звільненні не було проведено повного розрахунку у відповідності до вимог ст. 47 КЗпП України за відрядження ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання особисто ОСОБА_2, представник ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 працював на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності у ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» з 09 вересня 2014 року, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці (а.с.6).

Наказом ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» №95 від 05 березня 2015 року «Про внесення змін до штатного розпису» для виконання положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року, яким передбачено вжити заходи щодо скорочення на 20 відсотків чисельності адміністративно-управлінського персоналу підприємств державного сектору економіки, до яких відноситься і ДП «Укрспирт», наказано затвердити нову редакцію штатного розпису, начальнику відділу кадрів попередити працівників апарату управління ДП «Укрспирт» про їх можливе звільнення у зв'язку зі скороченням штату (а.с.49).

В результаті затвердження нового штатного розпису кількість працюючих в апараті підприємства була зменшена з 195 осіб до 134 осіб. Посада інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», яку обіймав ОСОБА_2, була скорочена. Відділ забезпечення безпеки місць провадження діяльності було ліквідовано (а.с.53-56).

23 квітня 2015 року, ОСОБА_2 було повідомлено в телефонному режимі про скорочення посад та направлено лист-повідомлення за №01-2-1/87 про скорочення його посади на електронну адресу та за місцем проживання останнього. Одночасно із попередженням про скорочення посад, ОСОБА_2 було повідомлено про відсутність в апараті підприємства вакантних посад, які б відповідали його кваліфікації, а також вакантних нижчих і менш оплачуваних робіт (а.с.68, 69, 70, 71).

Наказом № 150-к від 01 липня 2015 року, виданого ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», звільнено з роботи працівників апарату управління ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» з 01 липня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у тому числі ОСОБА_2, інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності (а.с.5).

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», в якому просив скасувати наказ № 150-К від 01 липня 2015 року про його звільнення, поновити його на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, стягнути з ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5 994,47 грн., компенсацію за відрядження у сумі 11 692,80 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що фактично скорочення штату не відбулося, відповідачем його не попереджено про наступне вивільнення за два місяці та не запропоновано зайняти вакантну посаду на підприємстві. Крім того, відповідачем при звільненні не проведено повного розрахунку у відповідності до вимог ст. 47 КЗпП України за його відрядження.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що звільнення позивача з займаної посади відбулося з дотриманням норм трудового законодавства та з ним було проведено повний розрахунок.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємству надано право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

За приписами ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників визначено ст.49-2 КЗпП України.

Так, ч.3 цієї статті передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що при вирішенні питання про дотримання вимог законодавства власником або уповноваженим органом підприємства, установи, організації в цій частині підлягають з'ясуванню обставини, пов'язані з тим чи була у відповідача інша робота (вакантні посади), яку міг виконувати (займати) працівник відносно якого вирішувалось питання про звільнення, чи пропонувалась йому така робота (посади) та чи надавав він згоду на переведення на іншу роботу.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання листа №37-32-3-13/1976 від 13 лютого 2015 року Міністерства аграрної політики та продовольства України, Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28 грудня 2014 року, наказом ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» №95 від 05 березня 2015 року було внесено зміни до штатного розпису ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», в зв'язку з чим відбулося скорочення чисельності адміністративно-управлінського персоналу підприємства на 20 відсотків.

Таким чином, роботодавець, скоротивши вказані посади і видавши відповідні накази про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із проведенням структурної реорганізації та скороченням посад, скористався наданим йому законом та статутом правом проводити зміни в організації виробництва та праці, а тому вказані накази є такими, що відповідають вимогам чинного трудового законодавства.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відтак, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вказана правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові № 6-40цс15 від 1 квітня 2015 року.

Як убачається із матеріалів справи наказом №95 від 05 березня 2015 року начальника відділу кадрів зобов'язано попередити працівників апарату управління підприємства про їх можливе звільнення у зв'язку зі скороченням штату.

На виконання цього наказу та вимог ст.492 КЗпП України про скорочення посади, майбутнє вивільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та відсутність вакантних посад ОСОБА_2 персонально було попереджено начальником відділу персоналу ДП Укрспирт ОСОБА_5, що вбачається з її доповідної записки (а.с.68).

24 квітня 2015 року у зв'язку з відмовою позивача отримувати попередження про його майбутнє звільнення та відсутність вакантних посад, ДП Укрспирт направило ОСОБА_2 дане попередження на його електронну адресу (а.с.70), а 27 квітня 2015 року поштовим повідомленням за місцем його проживання (а.с.69,71).

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 мав переважне право залишення на роботі позивачем суду надано не було, не надані такі докази і суду апеляційної інстанції.

Згідно акту від 01 липня 2015 року, підписаного начальником комерційного управління ДП «Укрспирт» ОСОБА_6, начальником управління безпеки ДП «Укрспирт» ОСОБА_7, заступником начальника управління з безпеки - начальника відділу захисту економічних інтересів та протидії корупції ДП «Укрспирт» ОСОБА_8, ОСОБА_2 відмовився ознайомлюватися з переліком запропонованих адміністрацією підприємства вакантних посад, за рахунок яких він мав би можливість реалізувати належне йому право на залишення на роботі (а.с.74). Своєї відмови ОСОБА_9 не пояснив, тобто, діяв на власний розсуд.

Належних та допустимих доказів на спростування обставин, викладених у зазначеному акті, ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції надано не було.

Відтак, ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» є таким, що дотрималося вимог ст. 49-2 КЗпП України.

Відповідно до довідки ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» №01-11/35 від 10 лютого 2016 року заробітна плата ОСОБА_2 на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» становила: травень 2015 року 5 000,00 грн., червень 2015 року 5 000,00 грн., середньомісячна заробітна плата позивача складала 5 000,00 грн. (а.с.94).

Згідно довідки ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» №01-11/34 від 10 лютого 2016 року 01 липня 2015 року, у зв'язку із скороченням штату згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_2 було нараховано та сплачено розрахункові виплати в сумі 15515,99 грн., а саме: вихідна допомога при скороченні штату в сумі 13 895,19 грн., з яких вихідна допомога у розмірі 5 000,00 грн., компенсація відпустки у розмірі 8 677,80 грн., заробітна плата за липень 2015 року 217,39 грн. (а.с.95).

Згідно наказів ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» № 349-в від 06 жовтня 2014 року, № 465-в від 03 грудня 2014 року, № 364/2-в від 15 жовтня 2014 року ОСОБА_2 було відряджено до Вузлівського МПД з 08 жовтня 2014 року по 15 жовтня 2014 року, до Івано-Франківського ОДОСП з 05 грудня 2014 року по 15 грудня 2014 року, до Вузлівського МПД з 17 жовтня 2014 року по 14 листопада 2014 року (а.с.9, 10).

Зі звітів про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт від 22 грудня 2014 року, 19 січня 2015 року, 20 лютого 2015 року, а також посвідчень про відрядження № 362 від 06 жовтня 2014 року, № 478 від 03 грудня 2014 року, № 377/2 від 15 жовтня 2014 року, № 505 від 22 грудня 2014 року, № 3 від 23 січня 2015 року вбачається, що позивач дійсно був відряджений згідно зазначених наказів.

Згідно платіжної відомості ДП «Укрспирт» № 01.197 від 16 липня 2015 року ОСОБА_2 на банківський рахунок нараховано 22 971,19 грн. у якості оплати за відрядження (а.с.136).

Доказів того, що при звільненні ОСОБА_2 із займаної ним посади з ним не було проведено повного розрахунку, позивачем не надано.

За таких обставин, вимога позивача щодо стягнення сум за його відрядження згідно наказів ДП «Укрспирт» № 349-в від 06 жовтня 2014 року, № 364/2-в від 15 жовтня 2014 року, № 465-в від 03 грудня 2014 року, є безпідставною, оскільки, вказані відрядження були оплачені відповідачем.

Враховуючи, що ОСОБА_2 було звільнено з посади інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відповідно до чинного законодавства, то позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 5 994,47 грн. задоволенню не підлягають.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Тобто, чинним законодавством визначено, що право на відшкодування моральної шкоди має лише у разі порушення його законних прав.

Доказів того, що ДП «Укрспирт» було порушено законні права позивача ОСОБА_2 при звільненні у зв'язку із скороченням штату підприємства та не проведенням вчасно остаточного розрахунку, суду не надано, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. є також не обгрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М. Ратнікова