Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Позивачка посилалась на те, що з 03 листопада 1987 року до 06 березня 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 За час шлюбу, а саме 22 травня 1991 року, ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1, право власності на який було зареєстровано за відповідачем.

Рішенням дванадцятої сесії двадцять першого скликання Почапинської сільської ради народних депутатів від 30 грудня 1992 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на старому місці відповідно до генерального плану забудови с. Почапинці, на земельній ділянці площею 0,18 га.

На цій земельній ділянці вони звели лише фундамент під будівництво нового будинку площею 9,2 м х 10,5 м. Після розірвання шлюбу вони не можуть дійти згоди про порядок користування спільним майном. Вважаючи зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та фундамент спільною сумісною власністю її та відповідача, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями та фундаменту по АДРЕСА_1 та визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0,48 га, відповідно до належної їй ідеальної частки майна.

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов, який у подальшому уточнив і просив визнати за ним право власності на Ѕ частини незавершеної будівлі в садовому товаристві «Троянда» у с. Петрики Тернопільського району, членом якого є ОСОБА_3, вартість кошторисних робіт якої становить 67 427 грн, оскільки згоди про його поділ між сторонами не досягнуто в добровільному порядку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

Виділено у користування ОСОБА_3 земельну ділянку по АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 2 розподілу земельної ділянки відповідно до висновку № 6091/12-22 судової будівельно-технічної (земельно-технічної) експертизи, на якій знаходиться фундамент (будівельні матеріали) під будинок, з врахуванням земельної ділянки, яка виділена у спільне користування.

Залишено у користуванні ОСОБА_4 земельну ділянку по АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 2 розподілу земельної ділянки відповідно до висновку № 6091/12-22 судової будівельно-технічної (земельно-технічної) експертизи, на якій знаходиться житловий будинок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 7 075 грн вартості Ѕ частини будівельних матеріалів, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Залишено у власності ОСОБА_3 дачний будинок на території земель Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у садовому товаристві «Троянда».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 25 602 грн вартості Ѕ частини дачного будинку в товаристві садоводів «Троянда».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог сторонам відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 22 квітня 2014 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення апеляційного суду Тернопільської області від 22 квітня 2014 року скасовано в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 17 вересня 2015 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2014 року в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою та стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою та залишити в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2014 року.

Отже, рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається (ст. 335 ЦПК України).

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 1987 року, який було розірвано 06 березня 2001 року.

За час шлюбу ними набуто спільне майно: житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1

Титульним власником цього майна є ОСОБА_5

Рішенням Почапинської сільської ради народних депутатів від 30 грудня 1992 року вирішено надати дозвіл ОСОБА_5 на будівництво індивідуального житлового будинку на старому місці відповідно до генерального плану забудови с. Почапинці на земельній ділянці площею 0,18 га. 25 травня 1993 року проектним бюро складено генплан забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_5

Рішенням Почапинської сільської ради від 26 вересня 1996 року вирішено передати ОСОБА_4 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться в с. Почапинці Тернопільського району, загальною площею 0,48 га в тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га.

Згідно з державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_1 виданим 30 березня 1995 року Петриківською сільською радою, ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,061 га, що розташована на території Петриківської сільської ради та передана у власність на підставі рішення Петриківської сільської ради від 01 квітня 1994 року.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 6091/12-22, складеним 26 грудня 2012 року Тернопільським відділенням Тернопільського науково-дослідного інституту судових експертиз, реальний поділ земельної ділянки площею 0,4340 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 можливий між співвласниками даної земельної ділянки у двох варіантах у співвідношенні 1/2 до 1/2 частини, тобто в рівних частках, а саме: згідно з варіантом № 1 пропонується виділити співвласнику № 1 1/2 ідеальної частки земельної ділянки загальною площею 2170 кв. м; співвласнику № 2 пропонується виділити 1/2 частини ідеальної частки земельної ділянки загальною площею 2170 кв. м. Згідно з варіантом № 2 розподілу земельної ділянки у співвідношенні 1/2 та 1/2 пропонується виділити в спільне користування всіх співвласників земельну ділянку загальною площею 432,00 м, яка складається з двох земельних ділянок: під будівлею 111 кв. м; та під фундаментом 321 кв. м, зазначеними на додатку 2 до даного висновку; пропонується виділити співвласнику № 1 1/2 ідеальної частки: земельну ділянку площею 1954 кв. м (0,1954 га); співвласнику № 2 пропонується виділити 1/2 ідеальної частки: земельну ділянку площею 1954 кв. м (0,1954 га). Лінію розподілу між земельними ділянками пропонується прокласти від точки «А» на відстані 51,11 м в точку «Б».

Згідно з вказаним висновком земельно-технічної експертизи від 26 грудня 2012 року № 6019/12-22 земельні ділянки знаходяться поряд і їх площа, яка може перебувати у власності, за вирахуванням охоронної зони, становить 0,25 га та 0,1840 га.

Рішенням Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 15 вересня 2015 року № 560 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для передачі їх у власність ОСОБА_4 на території Почапинської сільської ради в с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області, загальною площею 0,4221 га, у межах населеного пункту за адресою: с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області: 0,2500 - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,1721 - для ведення особистого селянського господарства.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що будинок з надвірними спорудами було придбано сторонами під час шлюбу, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини будинку.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення порядку користування земельною ділянкою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою та відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що земельна ділянка площею 0,1721 га - для ведення особистого селянського господарства, є часткою державного земельного фонду, одержаною відповідачем у власність в процесі приватизації, тобто його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя незалежно від того, що приватизована вона ним в період шлюбу з позивачкою. Позивачка не вправі порушувати питання про встановлення порядку користування всією земельною ділянкою, а лише про поділ земельної ділянки у зв'язку із перебуванням у її власності 1/2 частини житлового будинку. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 не пропустила строк звернення до суду з позовом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористування).

Відповідно до чч. 1, 2, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені,на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

З огляду на положення ЗК України, апеляційний суд не взяв до уваги, що сторони у справі є співвласниками будинку, а тому у зв'язку з набуттям права власності на частину будинку до позивачки перейшло і право на земельну ділянку, на якій він розміщений для його обслуговування.

Апеляційний суд фактично спір по суті не вирішив, право позивачки на судовий захист, гарантований їй ст. ст. 55, 124 Конституції України та передбачений ст. ст. 3, 4 ЦПК України, не забезпечив.

Крім того, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 просила, зокрема, визнати за нею право на фундамент (будівельні матеріали), що розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1, та встановити порядок користування земельною ділянкою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції не вирішив позовних вимог щодо поділу будівельних матеріалів, враховуючи те, що суд першої інстанції, виділяючи у користування ОСОБА_3 земельну ділянку, визнав за позивачкою право на фундамент (будівельні матеріали) під будинок та стягнув з позивачки на користь відповідача 7 075 грн вартості Ѕ частини вказаних будівельних матеріалів.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування земельною ділянкою не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування земельною ділянкою скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська