Ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 56 844 грн 30 коп. на відшкодування майнової шкоди та 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 26 січня 2004 року на просп. Глушка у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу ПАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, із його вини, та автомобіля BMW М3, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Транспортний засіб ПАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, перебував у власності приватного підприємця ОСОБА_6 (далі - ПП ОСОБА_6), який 01 січня 2014 року уклав договір № 17 із Комунальним підприємством «Авто-Сервіс» (далі - КП «Авто-Сервіс») щодо діяльності з організації перевезення пасажирів і багажу власником або залученим транспортом підприємця за маршрутом, що працює у режимі маршрутного таксі. Зазначила, що КП «Авто-Сервіс» порушило вимоги ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт», тому що, як автомобільний перевізник належним чином не організував роботу водіїв та порушив ліцензійні умови здійснення господарської діяльності з надання послуг із перевезення пасажирів автомобільним транспортом, оскільки не оформив трудового договору із ОСОБА_4 відповідно до положень КЗпП України. На підставі вимог ст. ст. 1172, ч. 2 ст. 1187 ЦК України автомобільний перевізник КП «Авто-Сервіс», який наймав автобус ПАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, на підставі договору із ОСОБА_6 від 01 січня 2004 року на час ДТП був володільцем джерела підвищеної небезпеки й організовував перевезення пасажирів за автобусним маршрутом № 191 у м. Одесі, допустив до роботи на зазначеному автобусному маршруті водія ОСОБА_4 У 2014 році КП «Авто-Сервіс» реорганізовано в комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» (далі - КП «Одесміськелектротранс»). Також зазначила, що її чоловік ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у березні 2004 року, справа розглядалася судами неодноразово і в задоволенні його позову відмовлено, оскільки позов пред'явлено до неналежних відповідачів. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 і позивач як його правонаступник звернулася до суду із цим позовом, вважаючи, що строк позовної давності не пропустила. Так, згідно з експертним дослідженням від 19 лютого 2004 року № 264, складеним Приватним науково-виробничим підприємством «Екод», розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW М3, державний номерний знак НОМЕР_2, становить 14 233 грн 36 коп., що на момент оцінки було еквівалентно 2 670 доларів США. Крім того, із дня скоєння ДТП, а саме з 26 січня 2004 року, пройшло понад 10 років, позивач не отримала навіть часткового відшкодування майнової шкоди, враховуючи, що вона має право сумісної власності на пошкоджений автомобіль, тривалий час самостійно брала участь у судових засіданнях, а тому вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 56 844 грн 30 коп. та 10 тис. грн - на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі КП «Одесміськелектротранс» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно зі ст. 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - переможець конкурсу повинен самостійно забезпечувати перевезення.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично допущено до роботи.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом установлено, що 09 березня 2004 року ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до експертного дослідження від 19 лютого 2004 року № 264, складеного Приватним науково-виробничим підприємством «Екод», розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW М3, державний номерний знак НОМЕР_2, становить 14 233 грн 36 коп., що на момент оцінки склало 2 670 доларів США.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2006 року, ухваленим у справі № 2-780/2006 року, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_7 та встановлено факт знаходження ОСОБА_4 у трудових відносинах із ОСОБА_6; стягнуто з ОСОБА_6 14 233 грн 36 коп. на відшкодування майнової шкоди та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, стягнуто також судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2006 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2006 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2011 року, задоволено частково позов ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_6 на його користь 14 233 грн 36 коп. на відшкодування майнової шкоди

23 травня 2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2011 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2013 року відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2012 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2013 року, позов ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 14 233 грн 36 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн.

22 січня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2012 року та справу направлено до апеляційного суду Одеської області на новий розгляд.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2013 року та відмовлено ОСОБА_3 (правонаступник ОСОБА_7) в задоволенні позову до ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (правонаступник ОСОБА_6) про відшкодування матеріальної шкоди. При цьому установлено, що належним відповідачем у справі є КП «Одесміськелектротранс» - правонаступник КП «Авто-Сервіс».

Вказаним рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди джерелом підвищеної небезпеки під час виконання трудових (службових) обов'язків і автобус ПАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 здійснював перевезення пасажирів у міському сполученні автомобільним транспортом за маршрутом № 191.

Установлено, що за рішенням тендерного комітету від 26 грудня 2011 року № 8 КП «Авто-Сервіс» стало переможцем конкурсу і згідно з договором від 29 грудня 2001 року № 7 уклало договір із Управлінням транспортного комплексу Виконавчого комітету Одеської міської ради (далі - Управління) та взяло на себе зобов'язання перевозити пасажирів у міському сполученні автомобільним транспортом, зокрема маршрутом № 191.

Таким чином, суд правильно вважав, що між КП «Авто-Сервіс» і ОСОБА_6 на підставі договору від 01 січня 2004 року фактично склалися відносини з найму (оренди) транспортного засобу, так як для здійснення своєї ліцензійної діяльності з автобусного перевезення пасажирів КП «Авто-Сервіс» мало право використовувати лише власні або орендовані транспортні засоби.

Суд надав належну оцінку тій обставині, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року встановлено, що п. 2.2.1 договору від 01 січня 2004 року про право підприємця брати на роботу водіїв за згодою із підприємством суперечить ст. ст. 18, 29, 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 2.3.1 договору від 29 грудня 2001 року, укладеного між КП «Авто-Сервіс» і Управлінням, а тому договір від 01 січня 2004 року в цій частині є недійсним.

Також установлено, що КП «Авто-Сервіс», фактично допустивши до роботи водія ОСОБА_4, належним чином не уклало з ним трудового договору й не надало Управлінню відомостей про водія.

У зв'язку з цим суд обґрунтовано визнав безпідставними доводи представника відповідача про те, що КП «Одесміськелектротранс» є неналежним відповідачем.

Задовольняючи частково указаний позов і стягуючи з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_3 56 844 грн 30 коп. на відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що такий розмір майнової шкоди еквівалентний 2 670 доларів США за вищевказаним експертним висновком, тому підлягає застосуванню ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Однак із вказаними висновками неможливо погодитися, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Проте, дійшовши висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 56 844 грн 30 коп. на відшкодування майнової шкоди, що за вищевказаним експертним висновком еквівалентно 2 670 доларів США, суд у достатньому обсязі не визначився із наявністю підстав для застосування ч. 2 ст. 533 ЦК України та чи є такою підставою вищевказаний експертний висновок із зазначенням відомостей про визначення розміру майнової шкоди із еквівалентом у валюті, таким чином, суд неправильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення спору.

На вищевказані порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не звернув достатньої уваги апеляційний суд, хоча міг ці помилки виправили та, переглядаючи справу в апеляційному порядку, на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не зазначив обставин і фактів на спростування доводів відповідача про те, що автомобіль відремонтовано позивачем у 2004 році, тобто збитки позивач поніс ще в 2004 році, і тоді ж відчужив цей автомобіль.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є законними та обґрунтованими, відповідають вимогам ст. ст. 213-215, 315 ЦПК України, підстави для їх скасування в цій частині відсутні.

Так, стягуючи з відповідача на користь позивача 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із наявності підстав, передбачених ст. ст. 23, 1172, 1187 ЦК України, оскільки із дня скоєння ДТП, а саме з 26 січня 2004 року, пройшло понад 10 років, увесь цей час сторона позивача, починаючи з 19 березня 2004 року, активно брала участь у судових процесах усіх інстанції, але не отримала навіть часткового відшкодування матеріальної чи моральної шкоди. Вказаний розмір моральної шкоди суд обґрунтовано визначив виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши обставини справи.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року у частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак