АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

відповідача ОСОБА_1

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року частково задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 64758 доларів США, неустойку у розмірі 41571,47 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Справа №758/10816/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10628/2016
Головуючий у суді першої інстанції:В.В. Гребенюк
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
В обґрунтування зазначила, що суд неналежним чином повідомив її про розгляд справи, чим позбавив права пред'явити зустрічний позов та заявити клопотання про застосування позовної давності. Вважає, що договір купівлі -продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з порушенням п.1 розпорядження 3231 від 03.04.2009 року Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, що регулює дані суспільні відносини, та містить норми права, які поширюють свою дію на невизначене коло осіб, а тому ПАТ «ОТП «Факторинг України» не мав права 18.03.2011 року укладати договір факторингу з ТОВ «ОТП Факторинг України», за яким ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг України» право вимоги за кредитними зобов'язаннями своїх боржників, в тому числі за кредитами ОСОБА_2, а отже і не мав права на звернення до суду із зазначеним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з викладених підстав.

Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Череда Т.М. у судове засідання не з'явилась, подала до суду заперечення, де зазначила, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційну скаргу відхилити, а заочне рішення залишити без змін. Також просила проводити розгляд справи без її участі. Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача з урахуванням вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Так, задовольняючи позовні вимоги в частині суд виходив з їх законності, доведеності та обґрунтованості. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У силу статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 10.10.2007 року між ЗАТ «ОТП БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ОТП БАНК» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-004/346/2007 від 10.10.2007 року за умовами якого ЗАТ «ОТП БАНК» надав їй грошові кошти у розмірі 72 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 3,99 % річних, які ОСОБА_2 зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути позивачу зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 згідно умов кредитного договору між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки № SR-004/346/2007 від 10.10.2007року, за яким поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом, та неустойки, відшкодування збитків.

Банк виконав свої зобов'язання за Договором, надавши кредит, що підтверджується матеріалами справи. Факт отримання коштів відповідачем ОСОБА_2 є кредитна заява від 10.10.2007 р.

Як вбачається, 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відчужив право вимоги у тому числі і боргові зобов'язання відповідачів.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору № ML-004/346/2007 від 10.10.2007 року у відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_1 станом на 03.06.2014 р. виникла заборгованість у розмірі 64 758 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 769 167 грн. 28 коп., що складається з залишку заборгованості за кредитом у розмірі 61 257 доларів США 58 центів, суми несплачених відсотків за користуванням кредитом у розмірі 3 500 доларів США, а також пеня за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 2 807 460 грн. 73 коп., що підтверджено розрахунком позивача.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 невиконаних перед кредитором грошових зобов'язань, які виникли через невиконання умов кредитного договору та договору поруки. Визначаючи розмір заборгованості судом було враховано наданий позивачем розрахунок, при цьому суд застосував ст. 551 ЦК України, зменшивши розмір неустойки, оскільки він значно перевищував розмір заборгованості за тілом кредиту. Зазначений розрахунок стороною відповідача не спростований, таких доказів у суді апеляційної інстанції відповідачі не надавали.

Доводи апеляційної скарги в частині недійсності договору Факторингу, що, на думку заявника, є підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів оцінює критично виходячи з наступного.

На підтвердження права пред'явлення вимоги до відповідачів позивачем додано до позовної заяви копію 1,4 сторінки статуту АТ «ОТП Банк», де зазначено, що з метою приведення Статуту у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року № 514-VI та згідно з рішенням загальних Зборів Акціонерів від 23 квітня 2009 року (Протокол № 53) банк змінив свою назву з закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк».

Згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року та у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» передало, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним Договором № ML- 004/346/2007 від 10 жовтня 2007 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, та Договором поруки № SR-004/346/2007 від 10 жовтня 2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 На підтвердження цього до позовної заяви про стягнення заборгованості було долучено зазначений договір та Витяг з Додатку до даного договору із зазначенням інформації щодо Відповідачів (додаток № 14 та № 15 до позовної заяви).

Так, відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 6-979цс15.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

В ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено право на здійснення операцій з надання фінансових послуг. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Згідно ст. 23 цього Закону державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо інших ринків фінансових послуг - спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг. Відповідно до п. 1 Положення про державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженого постановою КМУ від 03.02.2010 року № 157, Держфінпослуг є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством. Зазначеним законом визначено, що виключне право та/або обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюється законами та нормативно-правовими актами державного органу, що здійснює регулювання ринків фінансових послуг.

В п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 03 квітня 2009 року, визначено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому,до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Згідно пп. «а» пункту 2 ст. 1 Конвенції Міжнародного інституту уніфікації приватного права (УНІДРУА) про міжнародний факторинг визначено, що «договір факторингу» означає договір, укладений між однією стороною ( позичальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого, зокрема, постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями ( боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Для особистого, сімейного або домашнього використання товари можуть придбавати лише фізичні особи.

Зміни до Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг №231 від 03.04.2009 р. «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» були внесені Розпорядженням комісії №352 від 06.02.2014 р., а тому передача права вимоги, яка виникне в майбутньому, могла мати місце до суб'єкта господарювання.

В подальшому, відповідно до умов договору факторингу, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», банк передав, а фактор - позивач в даній справі прийняв право вимоги до відповідачів за договором про надання споживчого кредиту № ML-004/346/2007 від 10.10.2007 року.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є процесуальним правонаступником за всіма правами та обов'язками Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», що в свою чергу раніше мало назву Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», є належним позивачем у даній справі, а посилання відповідача на недійсність договору факторингу не може бути взято до уваги, оскільки вимоги про визнання недійсним договору не заявлялись і не досліджувались судом. Матеріали справи містять всі наявні докази, що підтверджують процесуальне правонаступництво і наявність права вимоги до відповідачів за кредитним договором у ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що відповідачі неодноразово письмово зверталися до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та вели перемови, що підтверджується спільним письмовим зверненням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Безпідставним є посилання ОСОБА_2 і на позбавлення її права подати заяву про застосування строків позовної давності, оскільки таку заяву вона могла подати до суду апеляційної інстанції, однак свої правом не скористалася. Крім того, у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України і пункту 1.9 Кредитного договору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» використав своє право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 19 червня 2014 року досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором відповідачам.

Таким чином, звернувшись до суду із позовом про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й вразі не усунення порушення боржниками мав можливість пред'явити відповідний позов до суду з метою захисту свого порушеного права.

Відтак, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України, строк підлягає обрахуванню від цієї дати, а тому твердження відповідача щодо спливу строку позовної давності є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення ОСОБА_2 про розгляд зазначеної справи судом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Статтею 74 ЦПК України визначено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Крім того, ч. 4 ст. 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Так, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що була відсутня у судовому засіданні, оскільки жодної судової повістки про розгляд справи нею отримано не було. Проте, Відповідач ОСОБА_2 у своїй же заяві про перегляд заочного рішення зазначала, що дізналася про заочне рішення суду випадково, коли їй 28.04.2016р. подзвонив ОСОБА_6 з вимогою щодо оплати боргу перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за рішенням суду від 16.12.2014 року. У апеляційній скарзі вона зазначає, що за адресою реєстрації не проживає з 2013р. та з 01.06.2014р. проживає за договором найму за адресою: АДРЕСА_1, та начебто вона не знала про те, що в суді розглядається справа про стягнення з неї заборгованості, а відтак не могла повідомити про фактичне місце знаходження.

Проте дані твердження є хибними, оскільки відповідачі 24.09.2015р. через рік та три місяці після укладення договору найму житла зверталися письмово до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та у своєму зверненні зазначали, що їм відомо, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся з позовом про стягнення заборгованості до Подільського районного суду м. Києва, жодної інформації про окреме проживання відповідачів ними не було зазначено, також вказано адресу для зворотної відповіді, а саме: АДРЕСА_2.

Отже, посилання ОСОБА_2 на те, що вона не приймала участі у судовому засіданні з поважних причин, оскільки судові повістки про розгляд справи нею не було отримано є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, а лише підтверджують факт зловживання своїми процесуальними правами та обов'язками.

Отже, твердження ОСОБА_2 про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вона посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування в цій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: