Справа № 758/4706/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

14 вересня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Васильченка О. В. ,

при секретарі - Лупінос Я. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких діє мати - ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи - Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3, яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_1, ОСОБА_2, звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно, а саме: на 2/9 частки квартири АДРЕСА_1 та 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_1, та на 2/9 частки квартири АДРЕСА_1 та 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неповнолітніми дітьми спадкодавця ОСОБА_5, яким було за життя складено заповіт на все своє майно без урахування обов'язкової частки, передбаченої ст. 1241 ЦК України, щодо належності, зокрема, неповнолітнім дітям спадкодавця половини частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом.

Відповідач прийняв спадкове майно на підставі заповіту в повному обсязі, без урахування права неповнолітніх дітей ОСОБА_5 на обов'язкову частку у спадщині, чим порушив їхні права та законні інтереси. За таких обставин, їхня мати, що є законним представником, звернулась до суду за захистом порушених прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та просила суд визнати за ними право власності на обов'язкову частку у спадщині.

До початку судового засідання представники позивачів подали заяву, в якій підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, а справу розглянути за їхньої відсутності. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечували (а.с. 58, 71, 91).

Відповідач свого права на участь у судовому засіданні не використав. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства (а.с. 45, 46, 59, 60, 67, 68, 84, 85, 88, 89, 94).

Представник третьої особи до початку судового засідання подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, а рішення по справі ухвалити виходячи з інтересів неповнолітніх дітей (а.с. 90).

У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 14.09.2016р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1, батьками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 7, 152).

Судом також встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_2, батьками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 8, 150).

Батьківство ОСОБА_5 щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19.03.2015р., яким заяву ОСОБА_3 задоволено та встановлено факт батьківства (а.с. 129-131).

Як вбачається з Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9, 97)

Згідно Свідоцтва про право власності від 28.11.2000р., виданого згідно з розпорядженням від 28.11.2000р. НОМЕР_4 Відділу приватизації житла Подільської райдержадміністрації, на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в рівних частках належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10, 125).

Як вбачається зі Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 та Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 померли ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно (а.с. 11, 13, 117, 119).

ОСОБА_8 прийняв спадщину від своїх померлих батьків, що підтверджується заявою №600 від 16.04.2013р. та заявою №601 від 16.04.2013р., що подані до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 12, 14).

30.01.2014р. Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину, у зв'язку з неподанням ним правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Як вбачається з Договору дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, від 31.01.2014р. вказана частка квартири була відчужена у власність ОСОБА_4 (а.с. 16-18)

Згідно Висновку про вартість майна, виданого ТОВ «Київська оціночна компанія» станом на 06.11.2014р. ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 761,000 грн. (а.с. 19)

Як вбачається з Договору купівлі-продажу квартири від 31.01.2014р. на праві приватної власності ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 20-23). Право власності ОСОБА_5 на вказане майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно Витягу № 17135325 (а.с. 24).

Згідно Висновку про вартість майна, виданого ТОВ «Київська оціночна компанія» станом на 06.11.2014р. ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 складає 383,000 грн. (а.с. 25)

Як вбачається із Заповіту від 14.03.2014р., посвідченого державним нотаріусом 14-ої Київської державної нотаріальної контори, Іваненком Р.С., все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати мені на день моєї смерті, та на що я матиму право за законом ОСОБА_5 заповідає ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 26).

Як вбачається зі змісту Заяви від 10.10.2014р. відповідач приймає спадщину, що задишилась після смерті ОСОБА_5 (а.с. 27).

Згідно Заяв від 18.07.2014р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приймають спадщину, що залишилась після смерті їхнього батька - ОСОБА_5 (а.с. 28, 29).

ПН КМНО Дударєвою І.Ю. направлено листи ОСОБА_1 та ОСОБА_2, якими повідомлено, що у зв'язку з відсутністю у них можливості надати правовстановлюючі документи на спадкове майно, підстав видавати їм свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 немає (а.с. 34-35).

Як вбачається з Листа-вимоги ОСОБА_3 зверталась до відповідача для врегулювання спору, що виник в позасудовому порядку. Попри отримання особисто ОСОБА_4 цього листа, врегулювати спір не вдалось (а.с. 38).

Відповідно до п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Ст. 1235 ЦК України передбачає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Ч. 3 ст. 1235 ЦК України імперативно встановлено, що заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця (ч. 2 ст. 1241 ЦК України).

Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку (ч. 3 ст. 1241 ЦК України).

Згідно документів, що містяться в спадковій справі, спадкодавець залишив заповіт, яким все своє майно заповідав ОСОБА_4 Проте, дана обставина не позбавляє права неповнолітніх дітей спадкодавця на отримання у свою власність розмір обов'язкової частки у спадщині.

Згідно п.19. Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.

Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову частку.

Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

Позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК.

Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Враховуючи те, що судом було достовірно встановлено, наявність права у ОСОБА_1, ОСОБА_2 на обов'язкову частку у спадщині їхнього померлого батька - ОСОБА_5, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь позивачів судовий збір у сумі 5940 грн. 00 коп. (а.с. 6).

На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1218-1223, 1241, 1268, ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218, 224-228, 233 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких діє мати - ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи - Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності на майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) право власності на 2/9 частки квартири АДРЕСА_1 та на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3) право власності на 2/9 частки квартири АДРЕСА_1 та на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3) судовий збір у розмірі - 5940 грн. 00 коп. (п'ять тисяч дев'ятсот сорок гривень).

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Васильченко