АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/2980/15-ц Головуючий суддя І інстанції Назаренко О. В.
Провадження № 22-ц/790/3453/16 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: «договірні правовідносини»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря: Новокщонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу та банківського рахунку, відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи який зазначив, що 02 липня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір банківського вкладу «Стандарт на 12 мес.», за умовами якого банк прийняв від нього грошову суму (вклад) в розмірі 1 000 грн. з можливістю поповнення та нарахуванням процентів у розмірі 18 % річних, строком на один рік з автоматичною пролонгацією та відкрито картку/рахунок № 6917. Крім того, на його імя були оформлені картки «Універсальна» та «Для виплат» № 535218. 14 листопада 2014 року банк видав йому нові картки № 75, № 754927 та заблокував доступ до всіх карток, в тому числі й картки № 907235.

Посилаючись на те, що відповідач позбавив його можливості розпоряджатися особистими коштами, що знаходяться на банківських рахунках, з урахуванням уточнених у грудні 2015 році позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний вклад з капіталізованими відсотками за договором № SAMDN0349 від 02 липня 2013 р. в розмірі 7 289 грн. 84 коп. (картка/рахунок № 6917), 3% річних за порушення грошового зобовязання за вказаним договором в розмірі 122 грн. 23 коп., втрати від інфляції в розмірі 2 426 грн. 72 коп., грошові кошти, що з картки/рахунку № 535218 в розмірі 2 988 грн. 63 коп., 3% річних за порушення грошового зобовязання в сумі 95 грн. 53 коп., втрати від інфляції в розмірі 1 285 грн. 12 коп., а також 10 000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 депозитний вклад з капіталізованими відсотками за договором № SAMDN0349 від 02 липня 2013 року у розмірі 7 289 грн. 84 коп., 3% річних за порушення грошового зобовязання за договором № SAMDN0349 у розмірі 122 грн. 23 коп., втрати від інфляції у звязку з невиконанням грошового зобовязання за договором № SAMDN0349 в розмірі 2426 грн. 72 коп., грошові кошти з картки/рахунку № 535218 в розмірі 2 988 грн. 63 коп., 3% річних за порушення грошового зобовязання по картці рахунку № 535218 в розмірі 95 грн. 53 коп., втрати від інфляції у звязку з невиконанням грошового зобовязання по картці/рахунку № 535218 в розмірі 1 285 грн. 12 коп., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати, у задоволенні позову відмовити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» неправомірно обмежив права позивача щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунках,, правовими наслідками чого є стягнення з відповідача грошових коштів, що знаходяться на рахунках позивача, інфляційних втрат та 3 відсотків річних за порушення грошового зобовязання, а також відшкодування моральної шкоди.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 02 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт на 12 мес.», за умовами якого банк прийняв від позивача вклад в розмірі 1 000 грн. з можливістю поповнення та нарахуванням процентів у розмірі 18 % річних, строком на один рік з автоматичною пролонгацією та відкрив картку/рахунок № 6917.

Крім того, позивачем було відкрито в ПАТ КБ «ПриватБанк» карткові рахунки з видачею карток № 535218, № 75, № 754927.

14 листопада 2014 року банк припинив здійснення видаткових операцій за всіма рахунками позивача.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ст. 1067ЦК).

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Як убачається із матеріалів справи, укладаючи 02 липня 2013 року договір банківського вкладу та договір банківського рахунку, ОСОБА_1 звернувся до банку з анкетою-заявою, відповідно до якої погодився з тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складають договір про надання банківських послуг, а також підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, погодився отримати екземпляр вказаних правил шляхом роздруківки їх тексту з офіційного сайту ПАТ КБ «ПриватБанк».

Пунктом 1.1.3.2.13 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Згідно з п. 2.1.1.4.2 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право зупинити здійснення розрахунків за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення порушень держателем або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору, Умов і правил надання банківських послуг і/або у разі виникнення овердрафту.

Зазначені умови договору стали результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Як убачається з висновку Департаменту безпеки Київського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28 листопада 2014 року, 11 листопада 2014 року с карткового рахунку № 754905 здійснено несанкціоноване списання грошових коштів на інші карткові рахунки, крім того, банком попереджено спробу списання грошових коштів з цієї ж картки на картку № 907235, що оформлена на ОСОБА_1, шляхом блокування останньої.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував, що умовами укладених між сторонами договорів передбачено право банку відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунками клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

Встановлено та не заперечується представниками сторін, що 22 червня та 29 липня 2016 року позивачем отримані шляхом зняття з банкомату та готівкою у відділенні банку належні йому грошові кошти, що знаходились на банківських рахунках, у розмірі 2 988 грн. та 8 128 грн.

З огляду на викладене, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявленого ОСОБА_1 В позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 січня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу та банківського рахунку, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді