АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1313/16 Справа № 191/2478/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Гречко Ю. В. Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно ст.1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Судом встановлено, що 08 червня 2007 року на підставі укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 2 370,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором.

Відповідач надала згоду на те, що підписана нею письмова заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між сторонами договір. ОСОБА_2 належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 09 липня 2015 року виникла заборгованість у загальному розмірі 15 277,36 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1 057,61 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6 434,89 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 173,02 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 6 408,16 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) в розмірі 703,68 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд правильно виходив з того, що Згідно п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) сторонами визначена позовна давність тривалістю 5 років. Кредитний договір між сторонами було укладено на строк 24 місяці з 08 червня 2007 року по 08 червня 2009 року. Останній платіж відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено 31 березня 2009 року, що відповідач визнала та зазначила у письмових запереченнях проти позову. Жодних інших платежів з того часу вона особисто не здійснювала. З дня вчинення відповідачем зазначеної дії шляхом сплати кредиту, тобто з 31 березня 2009 року, до дня звернення позивача до суду, тобто до 21 липня 2015 року, минуло більше п'яти років, у зв'язку з чим строк позовної давності сплив, а ОСОБА_2 відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦК України подали до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги банку про те, що з рахунку відповідача були списані кошти на погашення частини заборгованості 23 липня 2012 року, а тому строк позовної давності був перерваний не можуть бути прийняті до уваги, оскільки за загальним визначенням термінів, дія розуміється як активний, вольовий, свідомий акт зовнішньої поведінки суб'єкта цивільних правовідносин, який виражається саме у вчиненні особою певної діяльності, тоді як бездіяльність - це пасивна поведінка такого суб`єкта, тобто невиконання дій які особа повинна чи може вчинити.

За змістом ч. 1 ст. 264 ЦК України підставою вважати, що перебіг позовної давності перервався, є вчинення особою саме дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, наприклад, надіслання позивачу певного листа, самостійного зарахування на рахунок позивача певної частини заборгованості тощо.

Отже, самостійне списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором не є дією відповідача про визнання нею свого боргу і відповідно не може бути підставою для переривання строку позовної давності.

Посилання апеляційної скарги на те, що п. 3.2.5 Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» передбачено право банку списувати кошти з усіх його поточних рахунків на погашення заборгованості, а тому строк позовної давності не пропущено є необґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктом 3.2.5 Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» передбачено, що позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання).

Проте, строк платежів за графіком (умов договору) закінчився 08 червня 2009 року, а тому банк не мав права списувати грошові кошти 23 липня 2012 року після спливу строку дії кредитного договору, тобто списання вчинено за межами дії кредитного договору.

Крім того, ОСОБА_2 стверджує, що з 31 травня 2009 року вона кредиту не погашала, а про списання коштів 23 липня 2012 року вона не знала та згоди на таке списання банку не надавала.

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду із даним позовом лише 21 липня 2015 року, тобто із пропуском строку позовної давності, про застосування якого просила відповідачка.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: