Справа № 275/422/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Руденка В.О.,

з участю секретаря Довгаленко О.І.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Скочищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою в якій зазначили, що їх покійний батько ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, володів на праві власності житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1. Позивачі у встановлений законом строк прийняли спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини у місті Києві. Відповідачка ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовилась. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам було відмовлено через відсутність державної реєстрації прав власності на житловий будинок за спадкодавцем, що обумовило необхідність звернення до суду.

У судовому засіданні позивачі свій позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, про дату, час та місце його проведення була повідомлена, надала суду заяву про визнання позову та проведення судового розгляду за її відсутності.

Представник відповідача Скочищенської сільської ради Брусилівського району в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце судового розгляду сільська рада була поінформована належним чином. До суду надано письмове клопотання за підписом сільського голови, згідно якому сільська рада позовні вимоги визнає та просить розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Дослідженням поданих позивачами доказів встановлені наступні фактичні обставини справи.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є доньками подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідні обставини встановлено судом з копій свідоцтв про народження позивачів, їх паспортів, копій свідоцтв про шлюб позивачки ОСОБА_2 та свідоцтва про смерть ОСОБА_5 (а.с. 4-18).

Спадкову справу після ОСОБА_5 відкрито 11.03.2015 р. про що свідчить поданий позивачами витяг зі Спадкового реєстру №39830326 від 11 березня 2015 року.

Згідно довідки Скочищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області від 04.12.2015 р. №600, ОСОБА_5 за життя був власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджено записами у погосподарській книзі №6 за 2011-2015 роки, номер об'єкту 0229-03 (а.с.20).

Згідно довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» від 22.04.2016 р. №267 станом на 31.12.2012 р. нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 не було зареєстроване.

Згідно технічному паспорту від 08.05.2015 рік (замовник ОСОБА_1.) об'єкт нерухомості за адресою: село Скочище, вулиця Ірпінська, 34 визначено як житловий будинок загальною площею 89,3 кв.м, 1952 року побудови, з наявними господарськими будівлями та спорудами (а.с.22-28).

Постановою державного нотаріуса Сьомої київської держнатконтори від 17.05.2016 р. відмовлено позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування на вищевказаний житловий будинок з огляду на відсутність державної реєстрації права власності у спадкодавця (а.с.19). У постанові зазначено, що з заявами про прийняття спадщини звернулись лише ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Право власності ОСОБА_5 на будинок визначене договором купівлі-продажу від 26.06.1993 р., який не зареєстрований у встановленому порядку.

Вказаним фактичним обставинам відповідають правовідносини у сфері набуття права власності внаслідок спадкування за законом та захисту набутого права власності шляхом його визнання, які врегульовані нормами ст. 328, 392, 1216, 1226, 1261, 1267, 1268, 1273 ЦК України.

Оскільки договір купівлі-продажу, вказаний нотаріусом у своїй постанові позивачами суду не надано, законодавство, відповідно якому встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно, визначаються часом завершення спорудження будинку.

Згідно ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

До часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягало реєстрації, але виникнення права власності на нерухоме майно від факту реєстрації не залежало.

До законодавства, що регулювало виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок, відноситься, зокрема, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР 31.10.1975 р. №45/5. Згідно п.62 цієї Інструкції, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади, які підтверджують право приватної власності також згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р.

Таким чином, довідка про записи в погосподарській книзі, надана позивачами підтверджує той факт, що житловий будинок за життя ОСОБА_5 належав йому на праві власності.

Згідно ст.1218 ЦК України право власності входить до складу спадщини.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця входять до першої черги спадкування за законом.

Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитись від спадщини.

Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного зі спадкоємців є рівними.

Відповідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин, з огляду на зміст заяви відповідачки ОСОБА_3, суд вважає, що позивачі набули право спільної часткової власності на успадкований будинок з моменту відкриття спадщини, у рівних частках. Тож позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати по оплаті судового збору сплачені позивачами. У своїй позовній заяві позивачі просять судові витрати з відповідачів на їх користь не відшкодовувати.

Керуючись ст. 10, 11, 15, 212-215 ЦПК України, на підставі ст. 328, 392, 1218, 1226, 1261, 1267, 1268, 1273 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування право спільної часткової власності в рівних частках по ? за кожною на житловий будинок та господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Брусилівський районний суд Житомирської області.

Особи, що брали участь у судовому розгляді, але не були присутні під час проголошення рішення суду мають право оскаржити його протягом десяти днів від дня отримання копії рішення.

Суддя В.О. Руденко