Провадження №2/523/269/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2016 р. місто Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Плахута А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 у м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до слідчих відділу розслідувань дорожньо-транспортних пригод слідчого управління Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Одеській області ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Головне Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Головне Управління Національної поліції в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із заявою про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 300 000 (один мільйон триста тисяч) гривень, обґрунтовуючи вимоги тим, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства протягом тривалого часу йому як потерпілому було завдано значної моральної шкоди, що виразилось у незаконних рішеннях слідчих з приводу затягування досудового розслідування, відмови в порушенні кримінальної справи, закриття кримінального провадження стосовно водія автомобіля, які неодноразово скасовувались ухвалами судів.

Посилаючись на статті 3, 8, 19, 55, 56, 62, 124, 129 Конституції України, ст.ст.23, 1167, 1176 ЦК України, статті 1 - 4, 12, 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року N266/94-ВР, позивач вважає, що має право на звернення до суду із даною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги саме до слідчих, які займалися розслідуванням і приймали відповідні процесуальні рішення, та просив вимоги задовольнити повністю.

Відповідачі та залучені до участі у справі треті особи у судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, із запереченнями до суду не звертались.

Вислухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12.11.2001 року, від отриманих травм помер син позивача ОСОБА_5

Вважаючи винним у скоєнні ДТП ОСОБА_6, позивач на протязі близько 15 років звертається до правоохоронних та судових органів для встановлення істини, постановами і ухвалами судів різних інстанцій від 09.03.2004 року, 20.11.2006 року, 19.08.2008 року, 08.10.2008 року, 18.03.2010 року, 21.04.2010 року, 03.04.2015 року, 24.07.2015 року (а.с.6-21) дії та бездіяльність слідчих визнавалась неправомірною, постанови про закриття, тощо, скасовувались.

На підтвердження факту погіршення стану здоров'я та завдання моральної шкоди, позивач надав копію медичної карточки пацієнта від 04.10.2014 року, записів в медичній картці за 2012 рік та аналізів крові за 2015 рік (а.с.22-24).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом визначені в ч. 2 цієї статті.

Статтями 10-11 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, в спричиненні фізичній чи юридичній особі майнової чи немайнової (моральної) шкоди (ст.ст. 1166-1167 ЦК).

Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (ніж передбачено в ч.ч.1-5 цієї статті) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно зі статею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Ст.1, ст.2 ч.1 п. 2; ст.3 ч.1 п.4; ст.4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року N 266/94-ВР встановлено, що незалежно від вини відповідних посадових осіб за рахунок коштів державного бюджету підлягає відшкодуванню в повному обсязі шкода у тому числі суми сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкода, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктом 2 ч.1 ст.2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Згідно з п.1 ст.1, п.5 ст.3 Закону України від 1 грудня 1994 р. №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (з наступними змінами) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до положень ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів Державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно роз'яснень п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. П.10-1 даної Постанови передбачає, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст.9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність". Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Разом з тим, суд звертав увагу позивача щодо пред'явлення позову до неналежних відповідачів з огляду на вимоги ст.1172 ЦК України, згідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Разом із тим, після роз'яснень вимог чинного законодавства (ст.1172), позивач наполягав на заявленому позові.

Враховуючи те, що суд, згідно до вимог процесуального законодавства, позбавлений можливості, з власної ініціативи, здійснити заміну неналежного відповідача, а так само і позбавлений можливості притягнення співвідповідача (ст.33 ЦПК), суд на виконання вимог ч.2 ст.35 ЦПК України, залучив Головне Управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Головне Управління Національної поліції в Одеській області як треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Отже, позов ОСОБА_1 пред'явлений до неналежних відповідачів, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57 - 61, 64, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218, 222, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам, що були відсутні у судовому засіданні.

Рішення, як заочне, може бути переглянуте за заявою відповідача, що подається до Суворовського районного суду м.Одеси протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: