АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5718/16 Справа № 173/1475/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Трофимова Н. А. Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Дніпро

10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Деркач Н.М., Калиновського А.Б.

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс фінанс" на заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс фінанс" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 16 березня 2011р. між ПАТ «Платинум банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 180/2907SFDSPG7 на суму 4787.75 грн. на строк до 16 вересня 2013р. У порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконала. Станом на 03 липня 2015 року заборгованість складає 3769.4 грн., з яких: - 2869.8 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; - 258 грн. - заборгованість за відсотками; - 641.6 грн. - заборгованість за пенею;

Позивач просив стягнути на його користь борг та суму сплаченого судового збору. Стягнуті кошти зарахувати на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Платинум Банк» МФО 380388.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час слухання справи повідомлена належним чином.

Рішенням суду І інстанції в задоволенні позову відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 березня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки, страхуванням життя, майна та/або подовженої гарантії позичальника № 180/2907SFDSPG7, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати відповідачеві кредит в сумі 4787 грн. 75 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,0001% річних; комісії за надання кредиту - 304,00 грн., комісії за обслуговування кредиту -129 грн., строк кредитування визначено на 30 місяців, тобто до 16 вересня 2013р.

Цільове призначення кредиту - купівля товару (ліжко). Датою видачі Кредиту - вважається день списання коштів з позичкового рахунку (п.1.1.1 Договору). Відповідно до п. 2.1 Договору, Кредит-1 надається Банком Позичальнику шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок продавця за реквізитами, зазначеними Позичальником. Згідно зі п.1.1, п. 2.5 та п. 2.8 Кредитного договору, позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також здійснити всі інші платежі; перерахування коштів для погашення заборгованості за Кредитом здійснюється позичальником в період з 08 по 13 число кожного місяця включно, щомісячно, рівними частинами в сумі 289,00 грн. (а.с. 5-7).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд зазначив, що позивач посилався на укладання договорів факторингу, внаслідок яких він набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором, позивачем не надано доказів, які підтверджують, що між первісним кредитором (ПАТ «Платинум Банк») та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», а в подальшому між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» були укладені Договори факторингу щодо відступлення права вимоги до відповідача в обсязі, який заявлений позивачем, з обґрунтуванням розміру та періоду виникнення кожної складової заборгованості.

Суд не прийняв , як належні докази на підтвердження відступлення права вимоги, надані позивачем: Лист ПАТ «Платинум Банк від 08 червня 2015р. № 50-04-03/13663 з витягом із переліку боржників за кредитними договорами, Лист ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» від 04 червня 2015р. за №ФК/383 з витягом із переліку боржників за кредитними договорами (а.с. 12-13) оскільки зазначені документи не містять відомості про обсяг зобов'язань позичальника та на яких умовах банк, а в подальшому наступний кредитор, відступив право вимоги за кредитним договором.

Позивач не довів, що на момент укладання Договору факторингу №1/15-ФКю від 08 травня 2015р. між позивачем (фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (клієнт) остання мала права вимоги до відповідача в обсязі, вказаному у Витязі з Реєстру заборгованостей за договором факторингу з зазначенням періоду та порядку виникнення кожної суми заборгованості, а також періоду та розміру платежів, здійснених відповідачем в порядку виконання умов кредитного договору (а.с. 10-11; зворотній бік а.с.3).

Суд зазначив, що був позбавлений можливості встановити вказані обставини, оскільки у витягу з Договору факторингу окрім пунктів 1.1-1.2 та 14.4-14.7 інших умов не міститься (10-11).

За загальним правилом заборонено наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі, якщо інше не встановлено договором факторингу (ст. 1083 ЦК України).

Позивачем не надано належних доказів, що укладені договори факторингу містили умови про можливість наступного відступлення права вимоги до відповідача іншим особам.

Суд дійшов висновку, що позивачем належними доказами не доведені обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та які мають істотне значення, а саме: виникнення у відповідача зобов'язань за кредитним договором; наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі, заявленому в позові щодо кожної вимоги; обґрунтованого розрахунку боргу з зазначенням періоду та розміру утворення; обсягу та правомірності відступлення права вимоги до відповідача за договорами факторингу; належного повідомлення відповідача про відступлення права вимоги.

Рішення суд обгрунтовував посиланням на ст.ст. 512, 513, 514, 517, 1077, 1078,1082, 1083 ЦК України які регулюють зобов'язальні правовідносини, що витікають із кредитних договорів та договору факторінгу.

Проте погодитися з висновком судового рішення неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України).

В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом належно не встановлено предмет та правові підстави заявлених вимог, коло осіб- учасників судового процесу, суд одночасно послався на різні правові підстави, не надавши позивачу роз'яснень щодо необхідності уточнення правових підстав заявлення вимог та надання доказів, не виконав вимоги передбачені ч.4 ст.10 ЦПК України.

Колегія дійшла висновку, що, постановлюючи рішення, суд не встановив фактичні обставини по справі, порушив норми процесуального та матеріального закону, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як передчасне, з ухваленням нового- відмови у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс фінанс"- задовольнити частково.

Заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс фінанс" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати, в позовних вимогах- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: В.О. Тамакулова

С у д д і Н.М. Деркач

А.Б. Калиновський

.