Номер провадження: 22-ц/785/6483/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О.Д., Станкевича В. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07. 07. 2016 р.,

в с т а н о в и л а:

22. 05. 2015 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю і просила визнати дії ОСОБА_3 неправомірними та зобовязати знести самовільно встановлений металевий паркан (огорожу), який перешкоджає вільному проходу до АДРЕСА_1, що належить позивачу на праві приватної власності та заборонити ОСОБА_3 будь-яким способом чинити перешкоди у здійсненні права власності належної позивачу вказаної квартири посилаючись на те, що відповідач не визнає право власності позивача з приводу реконструйованої квартири із приєднанням підвального приміщення, чинить самоуправство і перешкоджає позивачу вільно користуватися його власністю шляхом облаштування залізного паркану вздовж приямку, який обладнаний навісним замком, що в принципі унеможливлює користування сходами та дверима, які мають забезпечувати доступ у квартиру, яка є власністю позивача, і внаслідок дій відповідача позивач для обслуговування своєї власності повинна перелазити через встановлену огорожу і піддаватися небезпеці.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07. 07. 2016 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю. Визнано неправомірними дії ОСОБА_3 з влаштування металевого паркану (огорожі) за адресою м. Одеса, вул.. Дворянська, 7. Зобовязано ОСОБА_3 знести самовільно встановлений металевий паркан (огорожу) за адресою м. Одеса, вул.. Дворянська, 7, який перешкоджає ОСОБА_2 у вільному проходу до квартири АДРЕСА_2, що належить їй на праві приватної власності. Заборонено ОСОБА_3 будь-яким способом чинити перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права власності належною їй квартирою 6 в будинку 7 по вул. Дворянській у м. Одесі. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, представник ОСОБА_3, ставить питання про скасування рішення суду як незаконного та необґрунтованого і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 Зокрема, відповідач не погоджується з тим, що він перешкоджає позивачу у здійсненні власності та вказує, що реконструкція квартири позивача не відповідає розробленому проекту та фактично є незаконною, звертається увага, що суд не зупинив провадження у справі до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на АДРЕСА_3 і зазначає, що саме його права порушено тому, що він як власник квартири та нежитлового підвального приміщення фактично не має доступу до 6 вікон своїх обєктів.

В судовому засіданні ОСОБА_5, представник ОСОБА_2, пояснив, що вважає рішення суду правильним.

ОСОБА_6, представник ОСОБА_3, надав письмове клопотання про підтримку апеляційної скарги з проханням розглядати справу за відсутності апелянта та його представника.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, судова колегія приходить до наступного.

Задовольняючи вказаний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю суд першої інстанції виходив із його доведеності.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії САС № 911901 від 24. 02. 2010 р. та витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно № 25428695 від 26. 02 .2010 р.

Згідно договору купівлі-продажу від 29. 12. 2002 р. ОСОБА_7, діючий від імені Одеської міської ради, продав, а ОСОБА_2 придбала нежиле підвальне приміщення, під кв. 6, загальною площею 47,3 кв. м., яке складається з 1,2,3,4,5 підвалів, які знаходяться в літ. «А» у будинку 7 по вул. Дворянській у м. Одеса.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_5 на підставі договору купівліпродажу від 21. 09. 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 3627, що підтверджується витягом КП «ОМБТІ та РОН» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12268559 від 24. 10. 2006 р.

Згідно свідоцтва про право власності від 26. 12. 2012 р. відповідач є також власником нежитлового підвального приміщення офісу № 4а за адресою м. Одеса, вул. Дворянська, 7. Обєкт у цілому складається з приміщень, загальною площею 46,2 кв. м., основною площею 34,5 кв. м., відображених у технічному паспорті від 26. 11. 2012 р.

ОСОБА_2 отримала дозвіл на виконання будівельних робіт № 167/04 від 06. 04. 2004 р. та здійснила реконструкцію квартири 6 з приєднанням підвального приміщення та прибудови по вул. Дворянській,7 у м. Одесі, і відповідно отримала свідоцтво № 15001584 про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил від 12. 01. 2010 р.

Із свідоцтва про право власності вбачається, що обєкт належний позивачці в цілому складається з приміщень, загальною площею 132, 7 кв. м., житловою площею 42, 9 кв. м., відображених у технічному паспорті від 21. 12. 2009 р. і згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 04. 04. 2011 р. (реєстровий № 725пр-113-866) квартира позивача розташована на цокольному та 1-му поверхах 3-х поверхового будинку.

З цього приводу у Приморському районному суді м. Одеси була на розгляді цивільна справа №2/1522/11091/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про зобовязання приведення самовільно реконструйованого приямку до цокольного поверху квартири в первинний стан, але рішенням апеляційного суду Одеської області від 19. 09. 2012 р. у задоволенні цього позову ОСОБА_3 відмовлено.

При цьому, у рішенні апеляційного суду Одеської області вказано, що ОСОБА_3 не надано жодного доказу, який би свідчив про порушення його прав проведеною ОСОБА_2 реконструкцією.

З приводу даної реконструкції квартири у Приморському районному суді м. Одеси перебувала на розгляді і цивільна справа № 522/27122/13-ц за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про приведення самовільно реконструйованої квартири в попередній стан.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17. 09. 2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20. 01. 2015 р., у задоволенні позову Приморської районної адміністрації Одеської міської ради було відмовлено.

Цим рішенням суду було встановлено, що реконструкція квартири ОСОБА_2 була здійснена згідно проекту виконаного Науково-виробничим центром «Екострой» у 2003 р. «Реконструкція квартири з облаштуванням входу за адресою: АДРЕСА_6» (шифр проекту ПСД-03-229). Відзначено, що у матеріалах згаданої справи також є лист НВЦ «Екострой» № 56 від 15. 11. 2011 р., в якому зазначено, що проектом «Реконструкція квартири з облаштуванням входу за адресою: АДРЕСА_6» (шифр проекту ПСД-03-229) не передбачено дверного прорізу, розміщеного в підвальному приміщенні по осі А в осях 1…2 в зоні суміжній з квартирою 4 в будинку 7 по вул. Дворянській в місті Одесі, передбачено віконний проріз. При цьому, в матеріалах справи є лист НВЦ «Екострой» № 137 від 15. 06. 2011 р. на адресу ОСОБА_2, в якому зазначається, що в архівному екземплярі проекту «Реконструкція квартири з облаштуванням входу за адресою: АДРЕСА_6» (шифр проекту ПСД-03-229) передбачено збереження драбини та влаштування вікна замість дверей у цокольному поверсі, а в екземплярах проекту ОСОБА_2 вручну внесено зміни, згідно яких передбачено влаштування дверного прорізу. Крім того, директор НВЦ «Екострой» ОСОБА_9 зазначив у вказаному листі, що доцільно було зберегти дверний проріз у вказаному проекті та не вказав, хто саме з його архітекторів здійснив виправлення у проекті

Крім того, в рішенні суду від 17. 09. 2014 р. визначено факт існування дверей в цокольному поверсі квартири ОСОБА_2 ще до того, як вона стала власником, та після реконструкції, про що свідчать копії технічних паспортів, а саме: копія технічного паспорту, виданого Одеському Виконавчому комітету як власнику 12. 11. 2002 р., копія технічного паспорту, виданого ОСОБА_2 у грудні 2009 р. та копія технічного паспорту, виданого ОСОБА_2 04. 04. 2011 р. після реконструкції.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20. 01. 2015 р. відхилено доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 відступила від проекту та самочинно влаштувала сходовий марш до цокольного поверху, дверний проріз в підвальному приміщенні і вказано, що сходовий марш до цокольного поверху передбачений проектом. Розбіжності в архівному екземплярі проекту з робочим екземпляром проекту відносно дверного прорізу в підвальному приміщенні виникли внаслідок внесення відповідних змін автором проекту. Зазначений дверний проріз існував до реконструкції та залишився після реконструкції, що підтверджується технічними паспортами. Відповідність реконструкції квартири проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, в тому числі зі збереженням існуючого дверного прорізу, засвідчена вищезазначеним свідоцтвом від 12. 01. 2010 р.

У 2002 р. відповідачем влаштовано залізний паркан, обладнаний навісним замком, що перешкоджає позивачці у користуванні сходами та дверима, які забезпечують доступ до її квартири.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не спростовані.

Аналізучи матеріали справи в сукупності доказів, встановлені обставини справи з урахуванням позицій сторін у справі і вищенаведених правових положень апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно та обгрунтовано з урахуванням доводів сторін прийшов до висновку про порушення прав позивача в користуванні її власністю і про необхідність задоволення зазначеного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю.

При цьому, враховується, що згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано зазначив у рішенні, що матеріалів справи не вбачається, та відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що влаштований відповідачем за адресою м. Одеса, вул.. Дворянська, 7, залізний паркан не є самочинним будівництвом, що відповідачу видавався дозвіл на виконання будівництва даної огорожі, не доведено, що огорожа навколо належній позивачці на праві власності реконструйованої квартири побудована правомірно з попереднім погодженням з компетентними органами та у відповідності до вимог закону, а також відсутні докази, на яких підставах відповідачем здійснюється право користування земельною ділянкою, на якій ним встановлено спірний залізний паркан.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції, в тому числі апеляційний суд вважає необхідним відмітити стосовно розгляду цієї справи до розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до позивачки про визнання недійсним свідоцтва про право власності на АДРЕСА_3, що за законом до вирішення цього питання право власності ОСОБА_2 забезпечується незалежно від факту оспорення цього правового документа, а щодо порушення з боку ОСОБА_2 прав ОСОБА_3, останній вправі вирішувати це питання шляхом звернення до суду з відповідним позовом за наявності підстав, а у даній справі було розглянуто спір щодо порушення прав ОСОБА_2

Одночасно при розгляді даної справи апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, відхилити, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07. 07. 2016 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_10

ОСОБА_11