Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»(далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 1501/0408/71-054, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 40 500 доларів США зі сплатою 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом з терміном повернення до 21 квітня 2028 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_6 умов цього договору 21 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 1501/0408/71-054-Р-1, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання ним (позичальником) умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість, розмір якої станом на 10 листопада 2014 року становив 15 727,28 доларів США, що було еквівалентно 1 713 252 грн 70 коп., і складався з: 39 284, 35 доларів США, що еквівалентно 581 574 грн 36 коп., - заборгованості по тілу кредиту, 28 588,43 доларів США, що еквівалентно 423 229 грн 55 коп., - заборгованості з відсотків, 47 854,50 доларів США, що еквівалентно 708 448 грн 79 коп., - пені.

Посилаючись на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи»набуло статусу нового кредитора (стягувача) за кредитним договором від 21 квітня 2008 року № 1501/0408/71-054, останнє просило стягнути указану вище заборгованість з відповідачів у солідарному порядку, однак розмір пені зменшити до 12 209,72 доларів США, що еквівалентно180 755 грн 44 коп., обмежившись річним строком.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 5 березня 2015 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи». Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» загальну заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 185 559 грн 35 коп., з яких: 581 574 грн 36 коп. заборгованість за кредитом, 423 229 грн 55 коп. заборгованість з відсотків, 180 755 грн 44 коп. пеня за один рік. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Указані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 1501/0408/71-054, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 40 500 доларів США зі сплатою 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом з терміном повернення до 21 квітня 2028 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_6 умов цього договору 21 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 1501/0408/71-054-Р-1, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання ним (позичальником) умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Позичальник не виконував належним чином свої договірні зобов'язання.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29 жовтня 2010 року задоволено позов ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та стягнуто на його користь солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором від 21 квітня 2008 року № 1501/0408/71-054 у сумі 316 672 грн 90 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 на праві власності. Указана сума складалася з: 38 608,35 доларів США - заборгованості за кредитом, 676 доларів США - заборгованості по простроченому тілу кредиту, 207,78 доларів США - заборгованості з процентів та 74,22 доларів США пені.

Разом із цим, станом на 10 листопада 2014 року за ОСОБА_6 рахувалася заборгованість за кредитним договором від 21 квітня 2008 року № 1501/0408/71-054 у розмірі 115 727,28 доларів США, що було еквівалентно 1 713 252 грн 70 коп., яка складалася з: 39 284, 35 доларів США, що еквівалентно 581 574 грн 36 коп., - заборгованості по тілу кредиту, 28 588,43 доларів США, що еквівалентно 423 229 грн 55 коп., - заборгованості з відсотків, 47 854,50 доларів США, що еквівалентно 708 448 грн 79 коп., - пені.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» були укладені договори факторингу. ТОВ «Кредитні ініціативи» вважаючи себе новим кредитором за кредитним договором від 21 квітня 2008 року № 1501/0408/71-054 звернулося до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку зазначеним вище договорам факторингу, суд першої інстанції виходив із того, що із договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15 не вбачається відступлення права вимоги від ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за кредитним договором від 21 квітня 2008 року № 1501/0408/71-054, а саме: позивачем не було надано суду переліку кредитних договорів, які передаються за умовами цього договору факторингу згідно додатку № 8 до цього договору. Відповідно суд визнав, що і подальша переуступка цих вимог від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ТОВ «Кредитні ініціативи» не підтверджена належними доказами у справі.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції та під час апеляційного перегляду справи встановив наявність у позивача права вимоги за кредитним договором від 21 квітня 2008 року № 1501/0408/71-054, а також встановивши, що відповідачі не виконали рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29 жовтня 2010 року, дійшов висновку про підставність й доведеність заявлених ТОВ «Кредитні ініціативи» позовних вимог про солідарне стягнення на його користь з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованості у сумі 1 185 559 грн 35 коп., з якої: 581 574 грн 36 коп. заборгованість за кредитом, 423 229 грн 55 коп. заборгованість з відсотків, 180 755 грн 44 коп. пеня за один рік. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Однак з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна погодитися.

У абз. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року, у справі № 3-29гс15.

Отже, вирішуючи справу та стягуючи з відповідачів на користь позивача пеню у сумі 12 209,72 доларів США, що еквівалентно 180 755 грн 44 коп., апеляційний суд не звернув уваги не вищезазначене.

Крім того, апеляційний суд ухвалив рішення без урахування правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. При цьому встановивши, що рішенням суду було стягнуто заборгованість по тілу кредиту, належним чином не перевірив чи стягнення у сумі 581 574 грн 36 коп. не є подвійним стягненням, оскільки після ухвалення рішення, яке не виконано, кредитор має право лише на отримання штрафних санкцій.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Демяносов А.О. Леванчук О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий: Судді: