АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/232/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2260/16Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Хіль Л.М.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 08 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Приватного підприємства «Будінвест центр», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів недійсними, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання публічних торгів такими, що проведені у відповідності до чинного законодавства,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до УДВС ГТУЮ у Полтавській області та ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, визначивши третьою особою ПАТ «Дельта Банк», в якій прохав визнати недійсними електронні торги арештованого майна, а саме вбудовано-прибудованого приміщення клубу кафе за адресою: АДРЕСА_1, належного ОСОБА_2, які відбулися 15 жовтня 2015 року, проведені ДП «Інформаційний центр» МЮУ та скасувати протокол проведення електронних торгів №123233 та акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 09 листопада 2015 року.

В обґрунтування позову зазначив, що судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - вбудовано-прибудоване приміщення клубу кафе за адресою: АДРЕСА_1 відсутнє, проте реалізація приміщення була проведена саме за спеціальним порядком, визначеним для реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки. Також апелянт вказав, що електронні торги були проведені у той час, коли за ухвалою суду проведення торгів було зупинено.

Ухвалами суду від 04 квітня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Приватне підприємство «Будінвест центр» (а.с.46,47).

08 червня 2016 року ПАТ «Дельта Банк», як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа - УДВС ГТУЮ у Полтавській області, про визнання публічних торгів такими, що проведенні у відповідності до чинного законодавства.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 08 червня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про визнання публічних торгів такими, що проведенні у відповідності до чинного законодавства відмовлено повністю. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання прилюдних торгів недійсними відмовлено у повному обсязі за безпідставністю.

Не погодившись із вищевказаним рішенням в частині відмови у задоволенні первісного позову, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 у вказаних межах. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, прохав скасувати рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 08 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що вірно встановивши ряд обставин у справі, місцевий суд дійшов до помилкового висновку про те, що проведення електронних торгів відбулося на підставі та за правилами примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості. Вказав, що висновок про «помилкове зазначення» в інформації про лот № 98773 та в свідоцтві про придбання нерухомого майна відомостей про те, що вбудовано-прибудоване приміщення клубу-кафе, є предметом іпотеки не призвело до порушення прав та законних інтересів учасників торгів та власника реалізованого майна ОСОБА_2, не відповідає дійсності. Так, апелянт вказав, що організатор торгів виходив з того, що прийом заявок на участь в електронних торгах з продажу квартири позивача визначається не раніше ніж за одну годину до початку проведення електронних торгів, як це передбачено для продажу предмета іпотеки. Також, в інформаційному повідомленні в розділі «характеристика лоту» зазначено, що реєстраційний лот 98773 (вбудовано-прибуловане приміщення клубу-кафе за адресою АДРЕСА_1) є предметом іпотеки. У подальшому державним виконавцем було складено акт про реалізацію предмету іпотеки від 09.11.2015 року. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Торги ж з реалізації предмета іпотеки були проведені без належних на те підстав, за відсутності відповідного рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки. Апелянт вважає, що наведене свідчить про те, що ДП «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України реалізувало вбудовано-прибудоване приміщення клубу-кафе за адресою АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_2 як предмет іпотеки, в той час як реалізація відбувалась в рамках зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів, чим порушило вимоги «Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів». Також апелянт вказав, що наявність недостовірних відомостей в інформаційному повідомленні про реалізацію предмета іпотеки суттєво вплинуло на формування кон`юктури покупців і на результат торгів у цілому.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладену норму, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2

Згідно з нормою п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

За змістом п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Місцевим судом вірно встановлено та не заперечується жодною із сторін, що 14 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 у розмірі 200000 швейцарських франків на строк з 14 червня 2007 року по 13 червня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом - 8,99% (а.с. 123-129).

З метою забезпечення виконання зобов'язань між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки б/н від 14 червня 2007 р., відповідно до умов якого, ОСОБА_2 було передано нерухоме майно вбудоване-прибудоване приміщення клубу-кафе, загальною площею 401,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 118).

Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року АКІБ «УкрСиббанк» передав право вимоги за договором споживчого кредиту №0 ПАТ «Дельта Банк» (а.с.114-117).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 09 квітня 2012 року було задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14 червня 2007 року в сумі 159641,57 швейцарських франків 57 сантимів, що в перерахунку на національну валюту України становить 1 606515,27 та судові витрати (а.с.6-7).

Підставою для проведення торгів стало те, що на виконанні у ВПВР ГТУЮ у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження ЗВП №38866266 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на загальну суму 6648335,27 грн., до складу якого входить виконавче провадження №37598974 за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Комсомольського міського суду від 09 квітня 2012 року, та за виконавчим листом №22534365, виданим 09 вересня 2010 року Полтавським окружним адміністративним судом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 фінансових санкцій у розмірі 5040000 грн. Зокрема, постановою державного виконавця від 18 квітня 2013 року відкрито виконавче провадження №37598974, боржнику надано строк для самостійного виконання рішення суду (а.с.8-9).

15 вересня 2015 року «Держінформ`юст» у всесвітній мережі інтернет було розміщено оголошення про проведення електронних торгів із зазначенням місця знаходження майна та його початкової вартості (а.с.14).

Відповідно до протоколу №123233 проведення електронних торгів, 15 жовтня 2015 року на торги було виставлено вбудоване-прибудоване приміщення клубу-кафе, загальною площею 401,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за стартовою ціною 1123000 грн. Визначено, що торги починаються о 09 год. 00 хв. та закінчуються 18 год. 00 хв. Переможцем торгів оголошено учасника №4, який о 09 год. 52 хв. Надав найвищу цінову пропозицію - 1123000,00 грн. У протоколі також наявна вказівка про те, що у разі продажу предмета іпотеки протокол електронних торгів роздруковується переможцем електронних торгів із особистого кабінету, підписується та передається особисто або надсилається засобами зв`язку на поштову адресу організатора. Протокол було сформовано 15.10.2015 року о 18:00:34 (а.с. 15-16).

Постановою державного виконавця Ткаченка С.В. від 15 жовтня 2015 року виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 15 березня 2013 року Комсомольським міським судом, було зупинено на підставі ухвали Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13 жовтня 2015 року про забезпечення позову (а.с.10-11).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03 листопада 2015 року ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13 жовтня 2015 року про забезпечення позову скасовано (а.с.110-113).

Постановою державного виконавця від 06 листопада 2015 року виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 15 березня 2013 року Комсомольським міським судом, було поновлено (а.с. 12-13).

Зі змісту постанови державного виконавця від 09 листопада 2015 року ВП № 37598974 вбачається, що на підставі протоколу про проведення електронних торгів № 123233 від 15.10.2015 року, державним виконавцем було видано акт про реалізацію предмета іпотеки від 09.11.2015 року, у зв`язку із чим, вказаною постановою було звільнено майно з-під арешту (а.с. 19-18).

За результатами електронних торгів 11 листопада 2015 року приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Полтавської області Куцом С.М. на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про придбання предмета іпотеки з електронних торгів (аукціону) серії НАС 126218 р.№4272. На підставі договору купівлі-продажу вбудовано-прибудованого приміщення клубу-кафе від 11 листопада 2015 року право власності на спірне нерухоме майно набув ОСОБА_4 (а.с.41).

З огляду на встановлені обставини, вірними є доводи апелянта про те, що проведення електронних торгів відбулося на підставі та за правилами реалізації предмета іпотеки, а не за правилами примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості.

Так, відповідно до норми ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

У разі, якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Вищевказана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-28цс15. З огляду на викладене, Верховний Суд України дійшов до переконання про помилковість висновку судів попередніх інстанцій про можливість реалізації предмета іпотеки на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості без дотримання вимог Закон України «Про іпотеку».

Як зазначено вище, рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 09 квітня 2012 року було задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14 червня 2007 року в сумі 159641,57 швейцарських франків 57 сантимів, що в перерахунку на національну валюту України становить 1 606515,27 та судові витрати. На виконання вищевказаного рішення видано виконавчий лист, виконавче провадження за яким відкрито та приєднано до зведеного виконавчого провадження.

Рішення про звернення стягнення на майно (вбудовано-прибудоване приміщення клубу-кафе, загальною площею 401,7 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1) як на предмет іпотеки не постановлювалось.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що електронні торги відбулися на підставі та за правилами примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості, а помилкове зазначення інформації про лот № 98773 та в свідоцтві про придбання нерухомого майна з електронних торгів відомостей про те, що вбудовано-прибудоване приміщення клубу-кафе, загальною площею 401,7 кв. м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1, є предметом іпотеки не призвело до порушення прав і законних інтересів учасників торгів та власника реалізованого майна ОСОБА_2

Згідно із правовою позицією, викладеною в рішенні Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року № 6-174цс14, примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом Українни «Про виконавче провадження», Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів визначено нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення.

Згідно з пунктом 1.4 Тимчасового положення організація та проведення прилюдних торгів із реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку». Отже, Законом України «Про іпотку» визначено спеціальний порядок для реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки.

Аналіз норм з точки зору колізії загальної та спеціальної норм дає підстави для висновку про те, що у разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів норми Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються, а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, - норми Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення.

Рішення суду першої інстанції суперечить вищевикладеним правовим позиціям Верховного Суду України, при розгляді справи суд помилково застосував норми матеріального права, які не підлягали до застосування - норми Закону України «Про іпотеку», не врахувавши, що вищевказаним судовим рішенням від 09 квітня 2012 року ухвалено стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, тому спірне майно мало реалізовуватись не як предмет іпотеки, а як арештоване майно в порядку виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, а отже відсутня будь-яка ознака спеціальної норми.

Посилання суду першої інстанції на правильність твердження відповідачів про помилковість зазначення статусу майна як «предмет іпотеки», спростовується матеріалами справи, так як підтверджуються доводи апелянта про те, що при організації та проведенні електронних торгів був застосований порядок для продажу предмета іпотеки.

Також матеріалами справи підтверджується, що в інформаційному повідомленні (а.с. 14), вказано характеристику лоту - предмет іпотеки, на підставі чого, в подальшому, державним виконавцем було складено акт рол реалізацію предмета іпотеки від 09.11.2015 року.

Колегія суддів констатує що зазначенням недостовірних відомостей в інформаційному повідомленні про реалізацію предмета іпотеки, проведенням в подальшому електронних торгів із застосуванням спеціальних норм Закону України «Про іпотеку», порушено права позивача, як власника майна на належне проведення торгів у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження» та положень Порядку, що в свою чергу безперечно вплинуло на строки подачі заявок на проведення торгів, формування складу учасників торгів, встановлення стартової ціни продажу, крок аукціону та інші обставини проведення електронних торгів.

Також матеріалами справи підтверджується та обставина, що електронні торги були проведені у період, коли виконавче провадження державним виконавцем було зупинено.

Так, постановою державного виконавця Ткаченка С.В. від 15 жовтня 2015 року виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 15 березня 2013 року Комсомольським міським судом, було зупинено на підставі ухвали Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13 жовтня 2015 року про забезпечення позову.

Та обставина, що в подальшому, після проведення торгів, вказана ухвала була скасована судом апеляційної інстанції не спростовує те, що на період чинності постанови державного виконавця, винесеної у відповідності до норми ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії не повинні проводитись, в тому числі не повинне реалізовуватись майно боржника.

Виконавче провадження державним виконавцем було зупинено на підставі п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1-17частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Ухвала Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про зупинення реалізації майна на електронних торгах датується 13 жовтням 2015 року, постанова про зупинення виконавчого провадження датована 15 жовтня 2015 року, тобто датою проведення торгів, колегія суддів констатує, невжиття виконавцем належних заходів задля повідомлення відповідача, який організовував та проводив торги, про наявність вищевказаної ухвали суду, що унеможливлювала проведення таких торгів. Натомість, відповідачем ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, про те, що вищезазначена ухвала про забезпечення позову отримана підприємством вже після проведення торгів, на що посилається суд першої інстанції при постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову.

З огляду на викладене, висновки місцевого суду, викладені в оскаржуваному рішенні, зроблені ним не у відповідності до вірно встановлених фактичних обставин справи та з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 08 червня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсними електронні торги арештованого майна, а саме вбудовано-прибудованого приміщення клубу-кафе за адресою: АДРЕСА_1, належного ОСОБА_2, що відбулись 15 жовтня 2015 року, проведені Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України.

Скасувати протокол проведення електронних торгів № 123233 від 15 жовтня 2015 року.

Скасувати акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 09 листопада 2015 року.

Стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп. з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: Л.М. Хіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно: Л.М. Хіль