Справа № 346/5672/15-ц
Провадження № 2/346/247/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області в складі :

головуючого - судді П'ятковського В.І.

секретаря Ільницької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що будинковолодіння АДРЕСА_1 належало на праві власності колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5, про що йому, на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради народних депутатів від 19 квітня 1988 року № 89 видано свідоцтво про право власності на жилий будинок. Однак вказане вище свідоцтво втрачено. З підстав втрати подавала відповідне оголошення у місцеву газету.

Станом на 15 квітня 1991 року, тобто до прийняття Закону України «Про власність» у вище вказаному житловому будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

ОСОБА_5 з 2001 року не проживає у будинковолодінні і не витребував своєї частки з майна колишнього колгоспного двору, а отже втратив її.

Таким чином на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які не втратили права на частку в дворі і відповідно кожному належить по одній четвертій частині житлового будинку з господарськими спорудами.

На даний час у неї виникла необхідність зареєструвати право власності на даний будинок, проте через відсутність правовстановлюючого документа не може цього зробити.

Просить суд, в зв'язку із виниклими обставинами, визнати за нею, одноосібно, право власності на вищевказаний житловий будинок, господарські будівлі та споруди, оскільки інші відповідачі, її рідні - мама та брати від своїх часток у будинковолодінні відмовляються.

Також, оскільки відповідач ОСОБА_5 вибув із будинку добровільно, виїхавши у 2001 році на заробітки у Росію і з того часу відомості про нього відсутні, то просить суд із-за не проживання у вказаному житловому будинку, визнати його таким, що втратив право користування ним із зняттям з реєстрації за вказаною адресою.

У судове засідання сторони не з»явилися, натомість подали до суду заяви згідно яких позовні вимоги просять задоволити, а розгляд справи проводити без їх участі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, а тому підлягаючими задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 відносилось до суспільної групи - колгоспний двір, головою якого

являвся ОСОБА_5, про що йому, на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради народних депутатів від 19 квітня 1988 року № 89 видано свідоцтво про право власності на жилий будинок, яке пізніше було втрачене.

Згідно даних технічного паспорта від 04 грудня 2015 року загальна площа зазначеного будинку складає 125,1 кв.м., житлова - 90,9 кв.м., а його інвентаризаційна вартість становить 261 344 грн.

Станом на 15 квітня 1991 року, час прийняття Закону України «Про власність», в житловому будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_5 - голова двору та ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - члени двору, що підтверджується довідкою Турківської сільської ради № 1490 від 26 листопада 2015 року.

У відповідності до діючого на той час Цивільного Кодексу України, зокрема статей 120 та 123, майно колгоспоного двору належало його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження ним здійснювалося за згодою всіх членів двору, при цьому розмір часток усіх, незважаючи на працездатність, був рівним.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору,

що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний

трирічний строк позовної давності.

ОСОБА_5 не витребував своєї частки з майна колишнього колгоспного двору. З 2001 року він не проживає у будинковолодінні, що підтверджується актом Турківської сільської ради № 216/02-32/08 від 09 листопада 2015 року, а тому втратив право на частку в його майні.

Отже, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які не втратили права на частку в дворі і відповідно кожному належить по одній четвертій частині житлового будинку з господарськими спорудами, то всі вони володіють правом набуття власності на нього.

Із заяв відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видно, що вони відмовляються від своїх часток на користь ОСОБА_7, яка відповідно доводиться їм донькою та сестрою.

Втрата оригіналу свідоцтва про право власності на жилий будинок, про що було надруковано повідомлення у засобах масової інформації, позбавляє позивачку можливості оформити відповідні документи, про визнання за собою права власності.

У силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частина. 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вказані вище обставини суд вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_5 не витребував своєї частки в колгоспному дворі у встановлений строк, тривалий час відсутній за місцем реєстрації, його слід визнати таким, що втратив право користування житлом.

Також беручи до уваги, що інші відповідачі не претендують на свої частки у майні, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на вищезазначений будинок з господарськими будівлями і спорудами, шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 321, 328, 346, 392, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 213, 215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок загальною площею 125,1 кв.м., житловою - 90,9 кв.м., допоміжною - 34,2 кв.м., господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Визнати ОСОБА_5, 1951 року народження таким, що втратив право користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації за даною адресою.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії.

Суддя П'ятковський В. І.