У Х В А Л А

Іменем України

18 жовтня 2016 року Суддя Деснянського району м. Києва О.М. Панченко розглянувши клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про стягнення суми боргу.

18.10.2016 року судом отримано клопотання представника позивача подане до канцелярії суду 17.10.2016 року про забезпечення позову, в якій остання просить суд:

- накласти арешт на все належне на праві власності ОСОБА_4 майно, який зареєстрований за адресою: 02232, АДРЕСА_1, до набрання рішенням у цивільній справі законної сили.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, позовну заяву, додані до них документи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення даної заяви, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Відповідно до ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відсутність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Вивчивши письмові матеріали цивільної справи, судом не було встановлено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

В письмовому клопотанні представником позивача не наведено достатньо підстав, що могли б свідчити про те, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду, а також представником позивача не конкретизовано прохальну частину клопотання про забезпечення позову, а саме не зазначено на яке саме майно, необхідно накласти арешт, оскільки судом може бути накладено арешт на індивідуально визначене майно.

Враховуючи вимоги діючого законодавства та викладене вище, вважаю, що підстав для задоволення заяви немає.

Керуючись ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити представнику позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М. Панченко