Номер провадження: 22-ц/785/137/16
Головуючий у першій інстанції Козирський Є.С.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Комаровської Н.В., Короткова В.Д.,

з участю секретаря Джинчарадзе Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Овідіопольське управління експлуатації газового господарства, про усунення перешкод в користуванні дворовою та прибудинковою територіями, знесення самочинного будівництва, стягнення матеріальної та моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Великодолинська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, про виділ часток будинку у натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 червня 2014 року, -

встановила:

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, уточнивши його 05.03.2014 року, посилається на те, що що вона є власником 1/4 частини будинку АДРЕСА_1.

Іншими співвласниками будинку є ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Зазначає, що кожен із співвласників користується окремими приміщеннями, приміщень, що перебувають у спільному користуванні, немає.

Проте, ОСОБА_3 самовільно знесла старі будівлі й збудувала нові, такі як - житлову кімнату, літню кухню, прихожу, вбиральню, чим порушила її права на користування своєю власністю.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 не отримувала у співвласників будинку, в тому числі й у неї, згоди на будівництво нових приміщень.

Просить визнати будівництво прибудов і будівель, проведене відповідачами, самочинним, усунути їй перешкоди в користуванні її власністю шляхом зобовязання відповідачів знести зазначені самочинні будівлі, виділити в натурі належну їй на праві власності на частину спірного будинку із спільної часткової власності, визнавши за нею право власності на виділені приміщення, стягнути матеріальну шкоду в розмірі 70 000 грн, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 30 000 грн, а також витребувати у відповідачів документи на право ведення будівельних робіт та правовстановлюючі документи на розташування і будівництво будівель і споруд.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, не визнаючи позов, звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, уточнивши його в подальшому, просили усунути їм перешкоди у користуванні належними їм частинами будинку й земельними ділянками, шляхом зобов»язання відповідача зібрати сміття на подвірї, а також полагодити дах над своєю частиною будинку, виділити ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в натурі належні їм частки в будинку 8/100 і 31/100 відповідно, в самостійне будинковолодіння з присвоєнням окремої поштової адреси, припинити їх право спільної часткової власності на будинок, а також встановити порядок користування земельною ділянкою згідно з додатком № 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 травня 2013 року (існуючий порядок користування земельною ділянкою).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 червня 2014 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено.

ОСОБА_2, вважаючи рішення суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, 14.04.2015 року надала до суду апеляційну скаргу про його скасування з постановленням нового рішення про задоволення її позовних вимог та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 червня 2014 року змінено, виключено з резолютивної частини судового рішення посилання на присвоєння окремих поштових адрес виділеним садибам ОСОБА_3, ОСОБА_4, в решті частині судове рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року рішення апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне їх відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 лютого 2002 року, належить право власності на 1/4 частину житлового будинку під НОМЕР_1 з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого по АДРЕСА_1 (т. І а.с.8 ).

ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві власності належить по 1/4 частині житлового будинку під НОМЕР_1 з відповідною частиною надвірних споруд за вищезазначеною адресою на підставі договору дарування, договору купівлі-продажу та договору дарування відповідно.

У відповідності до технічного паспорту житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1, складається в цілому з житлового будинку, позначеного під літ. «А», з житловими прибудовами під літ. «А1», «А2», прибудовами під літ. «аЗ», «а5», «аб», верандами літ. «аі», «а4» та погребом під літ. «а7» - загальною площею 212,7 кв.м., житловою площею 106,0 кв.м., господарських будівель: сараю під літ. «Б» площею 15,2 кв.м., погрібу під літ. «б» площею 4,3 кв.м., літньої кухні під літ. «В» площею 35,5 кв.м., гаражу під літ. «Д» площею 15,7 кв.м., кладової під літ «К» площею 16,2 кв.м., вбиральні під літ. «Н» площею 1,0 кв.м., підвалу під літ. «П» площею 20,5 кв.м., вбиральні під літ. «Т» площею 1,0 кв.м., сараю під літ. «І» площею 12,2 кв.м., вбиральні під літ. «Ф» площею 1,1 кв.м., вбиральні під літ. «X» площею 1,0 кв.м., навісу під літ. «Ц» площею 9,0 кв.м., сараю під літ. «Ч» площею 9,3 кв.м., літнього душу (тимчасової споруди) під літ. «Ш» площею 2,0 кв.м. та споруд під літ. «№№3,4,7-30,1, И, III, IV».

Згідно рішення виконкому Великодолинської селищної ради № 189 від 03 серпня 1989 року ( т. І а.с.115 та а. 43 інвентаризац. справи) у власність ОСОБА_3 залишено самовільно побудовану кухню (житлова прибудова під літ. «А2» згідно інвентаризації від 10.09.2012 а.с. 27-29, 33 т.2). По відношенню до цієї будівлі правонаступником є ОСОБА_4

Рішенням виконкому Великодолинської селищної ради № 485 від 19.12.2003р. (т. І а.с. 118 та а. 58 копії інв. справи) у власність ОСОБА_3 залишено самовільно побудовані - прибудова (прибудова під літ. «аЗ» згідно висновку про самовільне будівництво від 11.11.2003 р. (а. 57 копії інв. справи) та даних останньої інвентаризації від 10.09.2012 р. (т.2 а.с. 27-29,33), підсобне приміщення (підсобне приміщення під літ. «С» - знесене згідно даних інв. справи), вбиральня ( вбиральня під літ. «Т» згідно висновку про самовільне будівництво від 11.11.2003 р. (а. 57 копії справи) та даних останньої інвентаризації від 10.09.2012 р. (т.2 а.с. 27-29,33, прибудова /жила/ (житлова прибудова під літ. «А1» згідно висновку про самовільне будівництво від 11.11.2003 р. (а. 57 копії інв. справи) та наданих останньої інвентаризації від 10.09.2012 р., прибудова (прибудова під літ. «а5» згідно висновку про самовільне будівництво від 11.11.2003 р. (а. 57 копії інв. справи), сарай (сарай під літ.«У» знесений згідно наданих даних інв. справи), вбиральня (вбиральня під літ. «Ф» згідно висновку про самовільне будівництво від 11.11.2003 р. (а. 57 копії інв. справи). По відношенню до двох уцілілих будівель, прибудови під літ. «аЗ» і вбиральні під літ. «Т».

Правонаступником ОСОБА_3 є ОСОБА_4 згідно договору дарування від 06 лютого 2004р., інші три вказані в даному рішенні уцілілі будівлі (житлова прибудова під літ. «А1», прибудова під літ. «а5» та вбиральня під літ. «Ф») залишились у власності ОСОБА_3.

Рішенням виконкому Великодолинської селищної ради № 4 від 25.04.1985 р (т.1 а.с. 106, та а.37 інвентаризац. справи) у власність ОСОБА_7 залишено самовільно побудовані - веранда (веранда під літ. «а4» згідно наданих даних останньої інвентаризації від 10.09.2012р.), навіс а (знесений відповідно до вказаної інвентаризац. справи), сарай під літ. «Л» (знесений), кладова під літ. «К». По відношенню до цих будівель правонаступником є ОСОБА_2.

Згідно з рішенням виконкому Великодолинської селищної ради №60 від 29.01.1988 р. (а. 52 копії інв. справи) у власність ОСОБА_8 залишено самовільно побудовані - сарай (сарай під літ. «Б» згідно висновку про самовільне будівництво від 21.01.1988 р. а. 57 копії інв. справи) та наданих даних останньої інвентаризації від 10.09.2012 р. , підвал (підвал під літ. «б» згідно висновку про самовільне будівництво від 21.01.1988 р. (а. 57 копії інв. справи). По відношенню до цих будівель правонаступником ОСОБА_8 є ОСОБА_5 згідно договору дарування від 12.02.1998 р. (а. 53 копії інв. справи), договору дарування від 30.07.2003 р. (а. 59 копії інв. справи).

Згідно з рішенням виконкому Великодолинської селищної ради № 85 від 22.03.2002р. (т.1 а.с.116) у власність ОСОБА_2 залишено самовільно збудовану літню кухню (літня кухня під літ. «В» згідно наданих даних останньої інвентаризації від 10.09.2012 р. (т.2 а.с. 29,34). На даний час власником даної будівлі залишається ОСОБА_2.

Відповідно до ч. ст. 358 Цивільного Кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до п. 3-5 ст. 357 Цивільного Кодексу України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову про знесення самочинно побудованих приміщень, оскільки вони, рішеннями органів місцевого самоврядування, які ніким не оскаржені та на даний час є чинними, передані у власність забудовників або правонаступників.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 70 000 гривень та моральної шкоди у 30 000 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 не довела свого позову, що є її обов»язком відповідно до засад змагальності процесу ст.10 ЦПК України та не надала доказів, які підтверджують їх спричинення.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції та вважає її такою, що заслуговує на увагу.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Задовольняючи повністю позов в частині відшкодування майнової шкоди, суд виходить з того, що у зв'язку з неправомірними діями відповідача, позивачка понесла витрати, тому відповідач зобов'язаний її відшкодувати.

Відповідно до вимог ст.23 ,1167 ЦК України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.З постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди.

При цьому, ОСОБА_2 не доведено наявність матеріальної та моральної шкоди, протиправність дій відповідачів, вину та причинний зв»язок між шкодою та протиправними діями її заподіювача.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, на якій розташований будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, перебуває у фактичному користуванні всіх співвласників житлового будинку(т. 1 а.с.75). На момент набуття права власності кожним зі співвласників був встановлений порядок користування належними частками колишніми власниками.

Спору між ними з приводу користування належними їм частками житлового будинку та надвірними спорудами не виникало.

Згідно з положеннями ч.1 ст.355 ЦК України, ч.1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб ( співласників), належить їм на праві власності ( спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володення та користування майном, що є їхньою спільною власністю ( ч.ч.1,2 ст.358 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації, (ч. З ст. 364 ЦК України).

Виходячи з положень ст.ст.183,367 ЦК України, виділ часток в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом , яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Відповідно до наданого висновку № 14/13 від 16 травня 2013 р. про проведення судової будівельно-технічної експертизи, реальна частка ОСОБА_4 у житловому будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд складає 31/100 об'єкта; частка ОСОБА_2 -19/100 об'єкта; частка ОСОБА_5 - 42/100 або 21/50 об'єкта; частка ОСОБА_3 - 8/100 або 2/25 об'єкта; встановлено, надано варіант виділу часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд.

Таким чином, з огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про виділення зі спільного майна у самостійні домогосподарства, належні ОСОБА_4 31/100 часток житлового будинку та належні ОСОБА_3 8/100 часток житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

При цьому, колегія суддів звертає свою увагу на те, що виділ в натурі не потребував внутрішніх переобладнань та перепланувань, як зазначено в експертизі та вбачається з матеріалів справи, у зв»язку з чим у суду першої інстанції не виникло необхідності у витребуванні висновків органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов»язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань, дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на їх проведення, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку.

Стосовно визначення порядку користування земельною ділянкою, експертом встановлено, що розділові огорожі між ділянками співвласників (користувачів) частково присутні, що свідчить про те, що порядок користування земельною ділянкою умовно визначений (додаток № І до висновку № 14/13 від 16 травня 2013 р.).

Однак експертом окрім існуючого порядку користування земельною ділянкою запропонований варіант, який виходить із взаємного розташування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, встановлених часток співвласників у будинку, з урахуванням фактичного користування будинком з надвірними будівлями та спорудами (додаток № 2 до висновку № 14/13 від 16 травня 2013 р.).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги запропонований у додатку № 2 до висновку № 14/13 від 16 травня 2013 року варіант порядку користування земельною ділянкою, оскільки він значно змінює існуючий порядок користування земельною ділянкою та не є сприйнятливим сторонами, а вірно залишив існуючий порядок користування земельною ділянкою, до того ж він практично відповідає попереднім часткам (по А-1 частині) співвласників житлового будинку.

При цьому, оскільки ОСОБА_2 не проведено оплату за проведення експертизи, експертом не надано відповіді щодо можливості у виділенні в натурі частки жилого будинку, що перебуває у володінні ОСОБА_2 (т.3 а.с.52-79).

Окрім цього, в апеляційній інстанції за клопотанням представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 03.12.2015 року оголошено перерву для надання нею заяви про призначення судової будівельно-технічної експертизи та сформування запитань, які необхідно поставити перед експертом.

14.01.2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 запитання, які необхідно покласти перед експертом не сформувала та суду не надала, заяву про призначення судової будівельно-технічної експертизи не підтримала та заявила клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню № 0000919 (т.5 а.с.115).

Тобто, остання не скористалася своїм правом звернення з клопотанням про призначення експертизи.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржникне надала жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які вона посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді Н.В.Комаровська

В.Д.Коротков