Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1068/16-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 47 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Мишаковській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали заяви ОСОБА_2 до Коростишівської міської ради, за участю третьої особи - ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення 13-ї сесії 7-го скликання Коростишівської міської ради Коростишівського району Житомирської області № 155 від 23.06.2016 р. «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». В обґрунтування зазначив, що в 1992 році йому видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0,03 га на розі вулиць Гагаріна-Комарова (поряд з домоволодінням АДРЕСА_1) для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Оскаржуваним рішенням Коростишівської міськради було надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0450 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства з метою надання її у власність за рахунок земель комунальної власності Коростишівської міської ради. Позивач вважає, що його право користування земельною ділянкою було порушене шляхом надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на неї іншій особі.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2016 року з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позов пред'явлений ним в порядку цивільного судочинства з приводу підтвердження його права на земельну ділянку, дозвіл на розроблення документації якої було надано Коростишівською міськрадою громадянину ОСОБА_3 Відтак вважає, що спір стосується права користування земельною ділянкою і витікає з цивільних правовідносин.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в даному спорі відносини не пов'язані зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельну ділянку, на яку претендує як позивач так і третя особа. Суд дійшов висновку, що матеріали позовної заяви свідчать про те, що позивач оскаржує рішення відповідача, як суб'єкта владних повноважень при реалізації ним владних управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, а відтак, спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

За змістом пп. 1, 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст.ст. 55, 124).

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006р. № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ст.8 ЗУ від 02.06.2016р. № 1402-VІI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст.15 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (ст.ст.108-114 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу позову посилався на порушення його права щодо користування земельною ділянкою. Зокрема, зазначив, що рішенням Коростишівської міської ради № 155 від 23.06.2016 р. громадянину ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0450 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства з метою надання її у власність за рахунок земель комунальної власності Коростишівської міської ради. Разом з тим, позивач зазначає, що дана земельна ділянка з 1992 р. на підставі Державного акту на право постійного користування землею № 079872 перебуває в його постійному користуванні, від права землекористування не відмовлявся, земельна ділянка не вилучалася з постійного користування. Вважає, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання її у власність іншій особі створює перешкоди в користуванні нею та надалі взагалі унеможливить її використання.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За приписами ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності віднесено до компетенції адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 р., розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на вищенаведені норми законодавства уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, не забезпечивши право на судовий захист, гарантований Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом п. 3 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що підстав для відмови у прийнятті позовної заяви в порядку п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України у суду першої інстанції не було, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2016 року - скасуванню з передачею питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2016 року скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Судді :