СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/9916/16-ц
пр. № 2/759/4459/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 жовтня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження майном,

В С Т А Н О В И В:

18.07.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 права користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 У квартирі крім позивача зареєстрований її брат - ОСОБА_2, який більше 10 років за місцем реєстрації не проживає, відповідач є громадянином Канади, постійно проживає в даній країні. Реєстрація місця проживання відповідача в квартирі позивача створює останній перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, остання позбавлена можливості продати квартиру.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Також пояснили, що фактично просять визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлялася в установленому порядку.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 78,3 кв. м., житловою площею 52,0 кв. м. Право власності підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.07.2015 року, зареєстрованим в реєстрі за №841 (а. с. 5), витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕС №979721 від 22.07.2015 року (а. с. 6).

Відповідно до карточки прописки (а. с. 7), ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві від 05.08.2016 року (а. с. 17).

Відповідач за місцем реєстрації не проживає більше 10 років, що підтверджується листом Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 13.04.2016 року №2703/125/03-2016, довідкою ЖБК «Індикатор - 2» №23 від 17.02.2016 року, заявами сусідів (а. с. 11 - 14).

Відповідач, відповідно до паспорту серії НОМЕР_1 від 14.07.2012 року (а. с. 10), є громадянином Канади.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз'яснено в пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований в житловому приміщення за адресою АДРЕСА_1, проте більше 10 років за адресою реєстрації не проживає, житловим приміщенням не користується, не несе витрат, пов'язаних з утриманням квартири в належному технічному стані, не сплачує послуг за житлово-комунальні послуги, що фактично створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю.

Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, позов підлягає задоволенню, а відповідач визнається таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ