У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Нагорняка В.А., МазурЛ.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів за депозитним вкладом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно заяви від 28 травня 2014 року йому було відкрито в Публічному акціонерному товаристві «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк») поточний рахунок № НОМЕР_1 за договором, укладеним між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_4 за № 100000423 про відкриття та обслуговування банківського рахунку. На зазначений рахунок ОСОБА_4 отримував пенсію. Однак за жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень 2015 року він пенсію не отримав.

Також позивач зазначав, що 08 серпня 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір № 100000497 з вкладним рахунком № НОМЕР_2 банківського вкладу, на рахунок якого позивач зробив додаткові внески, крім того позивачем були укладені інші договори з ПАТ Імексбанк», за якими йому не були повернуті грошові внески з відсотками.

Враховуючи вказане, позивач просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб невиплачену суму за депозитним рахунком у розмірі 118 816 грн 60 коп., з урахуванням інфляції та 3 % річних, а також пеню у розмірі 3 % від суми за кожен день прострочення її виплати починаючи з 10 листопада 2014 року по день набрання рішенням законної сили; стягнути суму матеріальних збитків у розмірі 11 887 грн 26 коп., в зв'язку з порушенням банком умов договору, з урахуванням інфляції та 3 % річних за прострочення його виплати з 15 листопада 2014 року по день набрання рішенням законної сили; стягнути невиплачену пенсію за жовтень у розмірі 1 329 грн 89 коп., за грудень 2014 року у розмірі 1 329 грн 89 коп. та за січень 2015 року у розмірі 1 329 грн 89 коп. із урахуванням інфляції та 3 % річних, а також пеню у розмірі 3 % за прострочення їх виплати починаючи з 20 жовтня 2014 року по день набрання рішенням законної сили; стягнути невиплачену пенсію за листопад 2014 року у розмірі 1 659 грн 54 коп. з урахуванням інфляції та 3 % річних, а також пеню у розмірі 3 % від суми за кожен день прострочення її виплати починаючи з 20 листопада 2014 року по день набрання рішенням законної сили. Також позивач просив стягнути моральну шкоду у розмірі 30 тис. грн та 99 грн 50 коп. витрат на правову допомогу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Імексбанк» на користь ОСОБА_4 невиплачені пенсії у розмірі 1 659 грн 54 коп., стягнуто з ПАТ «Імексбанк» на користь ОСОБА_5 суму внеску за депозитними договорами в розмірі 116 302 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 28 травня 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та позивачем укладено договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку, на який позивач отримував пенсію. ПАТ «Імексбанк» не виплатив позивачу пенсію у розмірі 1 659 грн 54 коп. А згідно виписки за особовими рахунками заборгованість банку перед позивачем становила 113 302 грн. Крім того, позивачем було внесено 3 тис. грн за договором банківського вкладу (депозиту).

Також встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26 січня 2015 року прийнято рішення № 16 про запровадження з 27 січня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 21 травня 2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27 травня 2015 року прийнято рішення № 105 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу затвердження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Ю.П. строком з 27 травня 2015 року до 26 травня 2016 року включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виходив з того, що чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку.

Отже, стягнення належних позивачу грошових коштів порушить порядок задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції, керуючись Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ЛеванчукА.О. Нагорняк В.А. МазурЛ.М.