У х в а л а

іменем україни

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 09 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 55 899 грн 63 коп. за кредитним договором від 27 січня 2006 року № HEK0R002010844.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27 січня 2006 року ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 14 775 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 27 січня 2009 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором станом на 17 липня 2014 року утворилася загальна заборгованість у розмірі 134 060 грн 47 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 6 860 грн 38 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 49 273 грн 60 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 77 926 грн 49 коп.

Посилаючись на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2010 року з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» вже стягнуто 78 160 грн 84 коп., позивач просив стягнути різницю заборгованості в сумі 55 899 грн 63 коп.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 січня 2006 року № НЕК0R002010844 станом на 17 липня 2014 року в розмірі 55 899 грн 63 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 09 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28 квітня 2015 рокускасовано та в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 6 860 грн 38 коп. провадження у справі закрито, а в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 49 273 грн 60 коп. та судових витрат у розмірі 559 грн ухвалено нове рішення, яким відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні цих вимог.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідачкою належним чином не виконувалися умови кредитного договору, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, а також врахував, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2010 року з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 78 160 грн 84 коп., дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення заявленої позивачем суми боргу.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та закриваючи провадження в частині стягнення основного боргу і відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, виходив з того, що сума основного боргу у розмірі 6 860 грн 38 коп. вже стягнута судовим наказом Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23 липня 2009 року, який звернуто до виконання, проте у наданому позивачем розрахунку заборгованості утримані суми від пенсії відповідачки не враховані, а належних і допустимих доказів того, що такі відрахування не проводилися, матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір від 27 січня 2006 року № НЕК0R002010844, за умовами якого відповідачка отримала від банку кредитні кошти в сумі 14 775 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення до 27 січня 2009 року.

Звертаючись до суду з указаним позовом, банк посилався на неналежне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, а також невиконання ухваленого в 2010 році судового рішення, у зв'язку із чим станом на 17 липня 2014 року утворилася загальна заборгованість у розмірі 55 899 грн 63 коп., на підтвердження чого надав відповідний розрахунок за період з 2006-2014 роки (а. с. 5-6).

З матеріалів справи вбачається, що 23 липня 2009 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області видав судовий наказ № 2-н-356 про стягнення з відповідачки кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 25 березня 2009 року в сумі 37 700 грн 44 коп., яка складалася з: 12 083 грн 95 коп. заборгованості за кредитом, 15 502 грн 98 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 7 842 грн 06 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів відповідно до пункту 6.3 Умов та правил надання банківських послуг (500 грн - фіксована частина та 1771 грн 45 коп. - процентна складова) (а. с. 22, 23).

Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 78 160 грн 84 коп., проте з указаного рішення не вбачається, з чого складається вказана заборгованість, а також період її нарахування (а. с. 4). Доказів звернення цього рішення до примусового виконання матеріали справи не містять.

24 червня 2011 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області (далі - ВДВС Каховського МУЮ) на підставі виконавчого документа № 2-н-356 (судовий наказ) винесено постанову про звернення стягнення на 20 % від пенсії ОСОБА_3 на загальну суму 41 773 грн 84 коп. (основний борг - 37 932 грн 69 коп., виконавчий збір у розмірі 3 793 грн 27 коп., витрати на проведення виконавчих дій - 47 грн 88 коп.) (а. с. 25).

Доказів утримання сум від пенсії відповідачки, як і доказів нездійснення таких відрахувань, матеріали справи не містять.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті631 ЦКУкраїни строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами п. 2.2 кредитного договору нарахування відсотків за користування кредитом проводиться на суму залишку заборгованості за кредитом, пеня відповідно до п. 4.1 договору нараховується в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості. Повну сплату відсотків за користування кредитом позичальник зобов'язався здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, з боржника підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Пред'являючи позов, банк посилався на невиконані позичальником зобов'язання за кредитним договором та наявність боргу.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив, зокрема, доводи позивача про наявність боргу до уваги не прийняв та належної оцінки їм не надав; при цьому не врахував, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 09 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська