АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/2041/16-ц 22-ц/774/1976/К/16
Справа № 215/2041/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1976/К/16 Квятковський Я.А.
Категорія - 26 (IIІ) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.,

за участю секретаря: Гладиш К.І.,

за участю: представника Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - Доценко Тетяни Юріївни,

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ПівнГЗК») і просив стягнути на свою користь 220000 грн. з ПрАТ «ПівнГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку із смертю батька.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що з травня 1968 року по жовтень 2003 року його батько - ОСОБА_6 працював на різних посадах в структурних підрозділах ПАТ «ПівнГЗК».

Тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у нього пиловий бронхіт першої - другої стадії з бронхообструктивним синдромом, емфізему легень першої - другої стадії, ДН - другого ступеню, яке за результатами розслідування було визнано професійним захворюванням.

Відповідно до п.15 Акту розслідування професійного захворювання № 3 від 02 лютого 2004 року причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_6 було визнано його роботу впродовж 29 років 11 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищує ГДК, зокрема: - пилу з вмістом вільного SiO2 від 19% до 70% в концентрації від 2,5 мг/м3 до 3.2 мг/м3 при ГДК 2,0мг/м3.

- пилу з вмістом вільного SiO2 від 19% до 70% в концентрації від 5,0 мг/м3 до 10.2 мг/м3 при ГДК 4,0мг/м3.

Вину підприємства у виникненні у ОСОБА_6 професійного захворювання встановлено п. 19 Акту розслідування, відповідно до якого визнано, що за період його роботи адміністрація відповідача не виконувала норми і правила охорони праці на підприємстві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Довідкою розширеної експертної комісії Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико - соціальної експертизи» головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної ради» серії АА № 0000017 від 19,06.2013 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_6 з встановленним йому за життя професійними захворюваннями.

Смертю батька йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він втратив рідну йому людину та тяжко пережив смерть рідної людини

На підставі наведеного просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням суду від 29.08.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої з відповідача суми моральної шкоди до 220000 грн. посилаючись на те, що судом при визначенні розміру моральної шкоди не враховано Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ПівнГЗК» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди.

Вважають, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача - відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_8 є сином померлого ОСОБА_6 - а.с.6.

Сторонами не оспорюються ті факти, що дійсно в період з травня 1968 року по жовтень 2003 року батько позивача - ОСОБА_6 працював на різних посадах в структурних підрозділах Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат».

Працюючи у шкідливих умовах праці, у ОСОБА_6 виникло професійне захворювання - пиловий бронхіт першої - другої стадії з бронхообструктивним синдромом, емфізема легень першої - другої стадії, ДН - другого ступеню. Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 02.02.2004 року, причиною виникнення професійного захворювання стала робота впродовж 29 років 11 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони.

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер - а.с.3.

Згідно довідки МСЕК серії АА-03 № 0000017 від 19.06.2013 року встановлено причинний зв'язок смерті чоловіка позивача ОСОБА_6 з, встановленим йому за життя професійним захворюванням - а.с.5.

У зв'язку із смертю батька ОСОБА_6, яка стала в результаті отриманого ним професійного захворювання при виконанні трудових обов'язків, позивачу ОСОБА_3, як його синові завдано моральної шкоди, бо він втратив рідну та близьку людину, залишився без його матеріальної та моральної підтримки. Смерть батька призвела до додаткових моральних страждань позивача.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування ст.ст.1167, 1168 ЦК України та відшкодування позивачу моральної шкоди, у зв'язку зі смертю його батька від професійного захворювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам ( усиновлювачам), дітям ( усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Як зазначають частини 1, 3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці": роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Згідно довідки розширеної експертної комісії Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико - соціальної експертизи» головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної ради» серії АА № 0000017 від 19,06.2013 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_6 з встановленим йому за життя професійними захворюваннями.

Виходячи з викладеного, доводи ПрАТ ««ПівнГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу в результаті смерті його батька від професійного захворювання, колегія суддів до уваги не приймає.

Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач є дорослим та самостійним чоловіком, не можуть бути підставою для зменшення розміру морального відшкодування, оскільки смерть батька для дітей, незважаючи на їх вік, є безспірно тяжким моральним випробуванням.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд керувався тим, що: позивач зазнав душевних страждань у зв'язку зі смертю батька, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; він позбавлений можливості матеріальної та моральної підтримки батька у подальшому своєму житті.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування роз'яснень наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції без повного урахування конкретних обставин по справі, терміну праці позивача на підприємстві відповідача, довго тривалістю професійного захворювання померлого, з урахуванням істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду, відповідно п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 20000 грн. до 30000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 червня 2016 року змінити в частині розміру моральної шкоди стягнутої з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_3, збільшивши його з 20000 грн. до 30000 (тридцять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: