Справа № 136/1330/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" жовтня 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі : головуючого - судді Кривенка Д.Т.

при секретарі Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності по спадщині за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 28 лютого 2013 року помер їх батько ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок із погосподарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Росоша, Липовецького району Вінницької області, по вулиці І. Богуна, 21 (раніше Будьонного). Позивачі протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця прийняли спадщину в установленому законом порядку. Крім них, спадкоємцем першої черги за законом є також дружина спадкодавця, відповідно їх мати - відповідач у справі, яка від спадщини відмовилась на їх користь, подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив, мотивуючи тим, що даний будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, тому встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю нотаріусу не представляється можливим.

В судове засідання позивачі та їх представник не зявились, проте надали суду заяву, в якій позов підтримали та просили розглянути справу без їхньої участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання також не зявилась, в заяві, яку адресувала суду вказала про визнання позову та просила справу розглянути без її участі.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке.

28 лютого 2013 року помер ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть а.с. 9). Після його смерті відкрилась спадщина.

Із матеріалів справи, які були витребувані судом було зясовано, що за життя ОСОБА_4 вчинив заповіт 20.10.2012 року, відповідно до якого заповів належну йому на праві особистої власності земельну ділянку, площею 2,5658 га своєму синові ОСОБА_1

Крім цього, судом встановлено, що до складу спадкової маси увійшло майно у вигляді житлового будинку із погосподарськими будівлями та спорудами, розташованого в с. Росоша, Липовецького району Вінницької області, по вулиці І. Богуна, 21 (раніше Будьонного), відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок № 148 від 31.03.1988 року (а.с. 17).

В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Аналізуючи матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином спадкодавця, в підтвердження чого є свідоцтво про народження (а.с. 10), а ОСОБА_2 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_5 є дочкою спадкодавця, що доведено свідоцтвом про народження, (а.с. 11), та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 12), відтак є спадкоємцями за законом першої черги спадкування майна, що не увійшло до заповіту після смерті батька ОСОБА_4.

У відповідності до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Позивачі протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, прийняли спадщину, подавши нотаріусу відповідні заяви 04 травня 2013 року. Крім них, спадкоємцем першої черги є також дружина спадкодавця ОСОБА_3, яка від спадщини відмовилась на користь позивачів, подавши до Липовецької державної нотаріальної контори відповідну заяву 04 червня 2013 року. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендували на майно спадкодавця відсутні за матеріалами Спадкової справи.

Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 19.07.2016 року позивачам відмовлено у видачі на їх імя свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках кожному на житловий будинок, через те, що даний будинок належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, отож встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю не представляється нотаріусу можливим.

Згідно розділу 11 «Право власності» глави 11 «Спільна власність» ст.. 120 «Власність колгоспного двору» Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. - майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

На підставі ст..ст. 121, 123 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 31 березня 1988 року, житловий будинок за №21 по вул.. Будьонного (зараз ОСОБА_6) в селі Росоша Липовецького району належить до суспільної групи колгоспний двір.

Згідно відомостей по Росошанській сільській раді, які відображено у довідках №698, 699, 700 від 22.07.2016 року, станом на 15.04.1991 року головою колгоспного двору значився ОСОБА_4, членами колгоспного двору були: ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які були зареєстровані та постійно проживали у вказаному житловому будинку.

Отже, право власності на майно колгоспного двору, в яке і входив житловий будинок за №21 по вул.. Будьонного (зараз ОСОБА_6) в селі Росоша Липовецького району належав в рівних частинах трьом особам.

Питання про визначення частки в майні колгоспного двору, про виділ чи поділ колгоспного двору - ніким із них не ставились.

В силу ст.. 4 Постанови Верховної ради України «Про введення в дію Закону «Про власність»» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглось на 15.04.1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

В силу ст.. 71 Цивільного кодексу Української PCP 1964 p., загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.

Враховуючи правову норму, закріплену у ст.. 71 ЦК УРСР , а також те, що ОСОБА_3, ОСОБА_1 строк позовної давності пропустили без поважних причин, ніколи не зверталися про витребування частки з майна колгоспного двору, отож є такими, що втратили право на частку в майні колгоспного двору, отож єдиним власником колгоспного двору був ОСОБА_4, при цьому позивачі є спадкоємцями його майна у рівних частках на житловий будинок, що увійшов до складу спадкової маси, відтак суд вважає, що вимоги за позовом підлягають до задоволення.

На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення.

Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі

На підставі викладеного та керуючись ст. 1218, 1223, 1267, 1268, 1270, 1296, 1297, 1298 ЦК України, керуючись ст.10, 11, 58-60, 158, 169, 174, 209-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, та ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом по ? частині за кожним на житловий будинок «А», 1987 року побудови, з верандою «а», загальною площею 79,6 кв.м., житловою площею 46,2 кв. м. та господарські будівлі: літня кухня «Б», сарай «б», сарай «В», сарай «в», погріб «Г», сарай «Д», убиральня «Е», огорожа «Н», які розташовані в с. Росоша, Липовецького району Вінницької області, по вулиці І. Богуна, 21 (раніше Будьонного), після смерті ОСОБА_4, який помер 28 лютого 2013 року в селі Росоша Липовецького району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_7