Провадження № 2/470/41/16
Справа № 470/1225/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого: судді Орлової С.Ф.,

при секретарі Михалюк С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком,

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів у якому зазначила, що на праві власності їй належить житловий будинок № 17 по вул. Леніна в смт.Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області. У даному житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідачів, які з 2012 року у будинку не проживають, їх фактичне місце знаходження невідоме. Оскільки реєстрація їх місця проживання перешкоджає у повній мірі розпоряджатися належним їй нерухомим майном, позивачка просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком.

Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач по справі ОСОБА_3 в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, а інші відповідачі не з'явилися у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.

З матеріалів справи, а саме з копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 20.11.2012 року державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області, зареєстрованого у реєстрі за № 456 слідує, що позивачка є власником житлового будинку з побутовими будівлями та спорудженнями, розташованого по вул.Леніна,17 в смт.Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.6). 23 листопада 2012 року право власності позивача на житловий будинок зареєстроване Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с.8).

З копії будинкової книги №2656 для приписки громадян, що проживають ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул.Леніна смт.Березнегувате, убачається, що у вказаному будинку також зареєстроване місце проживання відповідачів (а.с.10-11). Однак з акту обстеження місця проживання позивачки від 19.11.2015 року слідує, що відповідачі ОСОБА_4, яка є донькою та ОСОБА_4 яка є онукою позивачки зареєстровані, але не проживають у будинку з 2012 року ( а.с.12).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб .

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених правових норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідачі без поважних причин не проживають у будинку більше чотирьох років, беручи до уваги те, що реєстрація у будинку місця проживання відповідачів створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном, на підставі ст. 391 ЦК України суд доходить висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим будинком № 17 по вул. Леніна в смт.Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. Ф. Орлова