н/п 2/490/2821/2016
Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого судді Мамаєвої О.В.
із секретарем Баришніковою І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, суми індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди,
В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що з 01.07.2014р. він працював у ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" на посаді інженера-конструктора 1 категорії ВЕБС та КБ, 22.09.2015 року він був звільнений за ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.
Крім того, своїми неправомірними діями відповідач спричинив позивачу моральну шкоду внаслідок порушення його законних прав, яку він оцінив у 5000 грн.
Також просить стягнути із відповідача відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні.
У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Від відповідача заперечень проти позову не надходило.
Справа розглядалась судом у заочному порядку відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що з 01.07.2014р. ОСОБА_1 був прийнятий у ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" інженером-конструктором 1 категорії в ВЕБС та КБ, 21.09.2015р. був звільнений за угодою сторін - ст. 36 п.1 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою /а.с. 8/ .
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного.
Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Статтею 116 КЗпП України, передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).
Позивачем проведено розрахунок середньоденної заробітної плати у розмірі 120,73 грн. Відповідачем вказаний розрахунок не оспорюється, ухвалу суду про надання довідки про середній заробіток позивача відповідачем не виконано, тому суд вважає можливим погодитись із вказаним позивачем розміром середньоденної заробітної плати.
Кількість робочих днів за період, що визначено позивачем, тобто з 22 вересня 2015 року по 19 серпня 2016 року складає - 209 днів (з 22 вересня 2015 року - 7 робочих днів, у жовтні 2015 року - 21 робочий день, у листопаді 2015 року - 21 робочий день, у грудні 2015 року - 23 робочі дні, у січні 2016р. - 19 робочих днів, у лютому 2016 року 21 робочий день, у березні 2016 року - 22 робочих дні, у квітні 2016 року -21 робочий день, у травні 2016 року - 19 робочих днів, у червні 2016 року 19 робочих днів, у липні 2016 року - 21 робочий день, у серпні 2016 року по 19.08.2016 р. - 15 робочих дні).
Посилання позивача на невиплату йому компенсації за невикористану відпустку тривалістю 29 днів, є безпідставними, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів того, що на час звільнення у позивача були невикористані дні відпустки, суду не надано.
Що стосується індексації заробітної плати.
Відповідно до ч.5 ст. 95 КЗпП України і ст. 33 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Порядок та підстави нарахування індексації встановлені Законом України від 03.07.1991р. із наступними змінами та доповненнями "Про індексацію грошових доходів населення", правила застосування закону передбачені у "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", який був затверджений постановою КМУ від 17.07.2003р. із наступними змінами та доповненнями.
Згідно наданого позивачем розрахунку, сума індексації складає 2742,11 грн.
Відповідач вказаний розрахунок не оспорює.
За такого, суд вважає, позовні вимоги в частині стягнення індексації заробітної плати обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується відшкодування моральної шкоди.
Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Суд приходить до висновку, що, враховуючи конкретні обставини справи, ступінь душевних страждань, які позивач зазнав у зв'язку із затримкою виплати заробітної плати при звільненні, що захист його прав судовим рішенням є еквівалентною компенсацією моральної шкоди.
В задоволенні решти частини позову слід відмовити.
Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст.10,30,31,60,81,88,174,212-215, 224-226, 367 ЦПК України, ст.ст.116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, суми індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.
Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
В задоволенні решти частини позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: О. В. Мамаєва