Справа № 345/1977/13-ц
Провадження № 22-ц/779/134/2016
Головуючий у 1 інстанції Галущак Л. О.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: апелянта ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 05 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 третя особа: служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 20.02.1999 року по 30.07.2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка ОСОБА_7, яка проживає разом з нею та перебуває на її (ОСОБА_4.) утриманні. З 01.04.2008 року донька визнана дитиною-інвалідом.

Відповідач ОСОБА_2 проживає за кордоном, участі у вихованні дитини не бере, не спілкується з нею та не цікавиться її життям, додаткових витрат на лікування доньки не несе. Вважає, що підтвердженням ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків є, зокрема, його відмова у наданні згоди на виїзд дитини за кордон на обстеження та лікування.

З наведених підстав ОСОБА_4 позов просила задовольнити та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_7.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 05 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа : служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дочки ОСОБА_7 він не ухиляється. Однак саме факт проживання в різних державах унеможливлює виконання батьківського обов'язку в повній мірі. Судом першої інстанції не взято до увагу ту обставину, що до 2014 року він часто спілкувався з донькою, передавав подарунки, ліки та грошові кошти на лікування дочки через бабусю (свою матір), сплачував аліменти у визначеному судом розмірі - по 500 грн. щомісячно. Сплачувати аліменти в більшому розмірі на даний час немає змоги, оскільки він є непрацездатним, а на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей.

Судом також не враховано той факт, що він ніколи не заперечував, щодо виїзду доньки за кордон. При цьому зазначає, що позивач ніколи з таким проханням не зверталась, а про постановлене судом рішення про надання дозволу на виїзд його дочки за кордон без згоди і супроводу батька, він не знав, оскільки перебував за межами України.

ОСОБА_2 також зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і причин до застосування такої міри до нього немає. Він любить свою доньку, цікавиться її життям, бажає спілкуватись з нею і надалі, надавати матеріальну допомогу, дбати про фізичний та духовний розвиток.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали з викладених у ній мотивів. Додатково ОСОБА_2 пояснив, що з 2014 року донька проживає з матір'ю ( позивачем у справі) в Чехії. Йому створюються перешкоди у спілкуванні з донькою, оскільки змінено номери телефонів, контакти доньки видалені із соцмереж.

Представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечила, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

Представники Служби у справах дітей Калуської міської ради та Прокуратури Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, хоч належно були повідомлені судом про розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача, особисті пояснення ОСОБА_2, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом першої інстанції рішення вказаним вимогам не відповідає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1, а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу (Т.1, а.с. 8) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (ОСОБА_4) було розірвано 30.07.2002 року.

Згідно довідки про склад сім'ї, ОСОБА_7 проживає з матір'ю, ОСОБА_4 (Т.1, а.с.9) та знаходиться на її утриманні.

Згідно медичних документів, що містяться в матеріалах справи, зокрема медичного висновку №24 від 22.02.2008 року, копії посвідчення серії НОМЕР_1, від 01.08.2008 року управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради та медичних документів із центральної лікарні в м. Прага, ОСОБА_7 з 2008 року визнана дитиною-інвалідом.

Зазначених обставин жодна із сторін не спростовує, як і не заперечує того факту, що батько (відповідач у справі) та донька проживають на даний час у різних державах, відповідно, у Італії та Чехії; востаннє спілкувалися між собою у 2014 році.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_4 вказувала на те, що відповідач не бере участі у вихованні дочки ОСОБА_7 та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, на даний час неповнолітня дочка сторін ОСОБА_7 перебуває разом з матір'ю ОСОБА_4 за кордоном. На підставі рішення суду батько сплачує аліменти на утримання доньки і до 2014 року спілкувався та зустрічався з дитиною, про що свідчать надані суду фотоматеріали. Стосовно доводів позивача про небажання відповідача надати дозвіл для виїзду дитини за кордон для лікування, то такі є голослівними. Представник позивача не заперечила того факту, що відповідач на час вирішення питання щодо надання такого дозволу в судовому порядку перебував за межами України. Представник позивача також не заперечила, що до 2014 року (поки ОСОБА_7 проживала з нею) відповідач передавав доньці медичні прилади, подарунки.

Зважаючи на вищевикладене, а також те, що в судовому засіданні не було доведено факту свідомого нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків, а також те, що відповідач заявляє про бажання спілкуватися з дитиною надалі та перешкоди, що чиняться йому з боку позивача та її родини у можливості в повній мірі виконувати свої батьківські обов'язки, стан здоров'я самого відповідача,суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

За таких обставин колегія суддів Апеляційного суду приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції. По суті спору, слід ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4.

На підставі викладеного та ст.ст. 164 СК України, 60 ЦК України , керуючись ст.,ст. 307; 309; 313, 314, 316; 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 05 листопада 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв