Справа №487/8632/13-ц 10.10.2016 10.10.2016 10.10.2016
Провадження №22-ц/784/2091/16
Єдиний унікальний номер 487/8632/13-ц
Номер провадження 22-ц/784/2091/16
Головуючий у 1 інстанції Притуляк І.О.
Категорія 27 Доповідач Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Темнікової В.І., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.

За участю представника боржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 вересня 2013 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А :

25 вересня 2013 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 Посилався на те, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області перебувають виконавчі листи: 1) виданий 14.07.2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; 2) виданий14.02.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок погашення боргу за кредитним договором в розмірі 3603177,18 грн. Рішення суду не виконуються боржником, не дивлячись на те, що йому направлялась копія постанови про відкриття виконавчого провадження. Тому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 без вилучення паспортного документу до виконання зобов'язань (а.с. 2-3).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.09.2013 року, з урахування ухвали від 30.01.2014 року про виправлення описки, подання задоволено. ОСОБА_3 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання зобов'язань за зведеним виконавчим провадженням.

Виконання обмеження у праві виїзду покладено на Адміністрацію Державної прикордонної служби України (а.с. 19, 26).

В апеляційній скарзі на вказане судове рішення боржник посилається на те, що старшим державним виконавцем не було подано доказів, які б підтверджували ту обставину, що він ухиляється від виконання зобов'язань. Зазначена обставина не була врахована судом, тому просив ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання (а.с. 36-39).

Представник боржника в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги. Просив її задовольнити.

Представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області належно повідомлений про час розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Письмових заперечень на апеляційну скаргу від нього не надійшло.

Заслухавши доповідача, пояснення представника боржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду скасувати з таких підстав.

Задовольняючи подання, суд послався на те, що після відкриття виконавчих проваджень копії постанов про відкриття виконавчого провадження були направлені боржнику. У постановах боржнику було запропоновано виконати добровільно вимоги щодо сплати аліментів, боргу, однак боржник вимоги виконавця не виконав, борг не сплатив. Оскільки мається невиконане грошове зобов'язання суд прийшов до висновку про задоволення подання.

Однак з висновками суду погодитись не можна.

Зі справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини, винесена 19.12.2011 року, а про стягнення заборгованості на користь «Райффайзен Банк Аваль» - 28.02.2013 року. В останній боржнику запропоновано в семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження самостійно виконати рішення суду (а.с. 5), а в постанові про стягнення аліментів - негайно (а.с. 9). Копії вказаних постанов направлені поштою боржнику. Ніяких інших доказів до подання не надано.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Зі змісту ч. 1 ст. 377 1 ЦПК України вбачається, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З урахуванням вимог ст. 377 1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" саме старший державний виконавець зобов'язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником рішення суду.

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним поданням органи державної виконавчої служби повинні послатися на обставини та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник має паспорт для виїзду за кордон, ухиляється від виконання зобов'язань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон.

В листі Верховного Суду від 01.02.2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» зазначено, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Проте, при зверненні до суду із зазначеним поданням державний виконавець не навів жодних з перелічених обставин, а послався, як на підставу для обрання такого обмеження тільки на те, що останній має боргові зобов'язання.

Належних та допустимих доказів того, що боржник ОСОБА_3 має намір ухилятись або ухиляється від виконання судового рішення, в тому числі і шляхом залишення території України, в поданні не наведено.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Розглянувши подання без участі державного виконавця, не витребувавши матеріали виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення подання.

З огляду на наведене, виходячи з положень пункту 3 частини 1 статті 312 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду визнає, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права, тому її слід скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскарження ухвал апеляційного суду щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у цій статті, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено. (ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ у справі N 6-716цс15, постанова Верховного Суду від 23.09.2015 року).

Керуючись ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2013 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді