У Х В А Л А

іменем україни

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

КафідовоїО.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення суми вкладу за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 21 квітня 2010 року він уклав із публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») договір банківського вкладу, відповідно до умов якого вніс 10 тис. доларів США. В подальшому керівник відділення банку ОСОБА_6 особисто виплачував йому відсотки за вкладом на загальну суму 3 тис. доларів США, проте у серпні 2013 року виплати припинилися, після чого він дізнався, що вклад без його відома були видані ОСОБА_6 28 серпня 2013 року ОСОБА_6 написав йому розписку, в якій запевнив, що поверне вказані грошові кошти.

Посилаючись на те, що банківський вклад з нарахованими на нього відсотками не був йому виплачений, позивач на підставі ст. 1172 ЦК України просив стягнути з відповідача гривневий еквівалент 12 417,81 доларів США за курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення суду.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів у розмірі 10 тис. доларів США до каси банку.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що 21 квітня 2010 року він уклав із ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» в особі керівника відділення банку ОСОБА_6 договір банківського вкладу, відповідно до умов якого вніс 10 тис. доларів США, проте у результаті незаконних дій працівника банку ОСОБА_6 з привласнення останнім його грошових коштів цей вклад йому не повернутий.

Суди дійшли передчасного висновку про те, що позивач не вносив до ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» грошових коштів в якості банківського вкладу, оскільки у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірили його тверджень про те, що він уклав договір банківського вкладу та передавав суму вкладу саме ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», від імені якого виступала уповноважена особа - керівник відділення Закарпатської обласної дирекції ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» ОСОБА_7, а також не дав оцінки наданим ОСОБА_3 документальним доказам, наданим ним на підтвердження цього.

При цьому суди не вказали доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 передав грошові кошти ОСОБА_7 особисто.

Крім того, суди не врахували того, що ОСОБА_3 звернувся до районного суду із заявою про зміну підстав позову, в якій як на підставу позову послався на ст. 1172 ЦК України та вказав, що суму вкладу з нарахованими на нього відсотками вважає шкодою, завданою йому протиправними діями працівника ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» (а.с. 72).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Наведеного суди не врахували та не дали належної оцінки ухвалі Перечинського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2015 року (а.с. 73) про закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тобто за закінченням строку притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Тобто суди розглянули вимоги, які не заявлялися, зокрема по договірним правовідносинам, а вимоги, які заявлені позивачем, зокрема деліктні правовідносини, судами не розглянуті.

Отже, суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова

О.В.Умнова