Провадження №22-ц/784/1077/16
Справа № 486/157/15-ц
Провадження № 22ц/784/1077/16 Головуючий у 1-ї інстанції Савін О.І.
Категорія 46 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Тищенко Л.С.,

за участю: відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 7 липня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2

про поділ майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позивачка зазначала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з квітня 1993 року по жовтень 2014 року.

За час спільного проживання ними було придбано гаражний бокс в гаражному кооперативі «Горизонт» 14 березня 1994 року , а 11 вересня 2008 року - автомобіль ВАЗ 2101З, державний номер НОМЕР_1.

Посилаючись на викладене та на відсутність домовленості про поділ майна, позивачка просила розділити спільне майно, виділив у її власність гаражний бокс, а у власність відповідача автомобіль.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 7 липня 2015року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і те, що суд не встановив усі фактичні обставини справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково, за нею та ОСОБА_2 (за кожним) визнано право власності на ? частину паю у формі гаражного боксу НОМЕР_2 та на ? частину автомобіля.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року, в якій усунута описка за ухвалою цього ж суду від 13 липня 2016 року, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2015 року в частині позовних вимог про визнання права власності на пай у формі гаражного боксу НОМЕР_2 скасовано та направлено на новий апеляційний розгляд, в іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

Заперечуючи проти поданої ОСОБА_3 апеляційної скарги в частині поділу гаражного боксу, відповідач ОСОБА_2 вважав її доводи необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам закону.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги в частині поділу гаражного боксу, суд керувався тим, що вказане позивачкою майно не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР, положення якої були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Такі ж положення закону, містяться у ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України, що діють на час поділу майна між подружжям, та якими передбачено, що набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі його поділу, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як слідує із матеріалів цивільної справи, з квітня 1993 року позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірваний рішенням Южноукраїнського міського суду від 1 жовтня 2014 року.

У період шлюбу, а саме з 14 березня 1994 року і на час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 був членом гаражного кооперативу автомотолюбителів «Горизонт» і в його користуванні перебував гаражний бокс НОМЕР_2 по вулиці №3, побудований у 1989 році.

Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 Статуту гаражного кооперативу автомотолюбителів «Горизонт», затвердженого загальними зборами гаражного кооперативу автомотолюбителів «Горизонт» ( протокол №3 від 30 вересня 2014 року), членами гаражного кооперативу є усі члени кооперативу, які згідно з його Статутом мають свій індивідуальний пай у формі закінченого або незакінченого будівництва гаражного приміщення на території гаражного кооперативу для зберігання особистого транспорту.

Пунктом 5.3 цього Статуту передбачене право члена кооперативу добровільно по письмовій заяві вийти з кооперативу (без повернення паю), а виділене йому гаражне приміщення передати родичам або іншим особам: членам кооперативу або тим, які вступили до кооперативу.

За змістом статей 10-12 Закону «Про кооперацію в СРСР» та статей 2, 21 Закону України «Про кооперацію» паєм є майновий поворотний внесок члена кооперативу, який він має право одержати у разі його виходу із кооперативу натурою, грішми або цінними паперами.

В підпункті «б» пункту 8 та пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 28 червня 1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» (із наступними змінами) роз'яснено, що внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя. У справах про спори між подружжям про право власності на гараж слід виходити з дійсної вартості гаража, якщо вона вища за розмір паю.

В той же час, в пункті 11 цієї постанови зазначено, що при виході з кооперативу його член вправі одержати пай або провести на свій розсуд відчуження гаража іншій особі, якщо до виходу ним внесено повністю пай.

У відповідності до довідок, наданих ГКА «Горизонт» до матеріалів справи (а.с.5, 46-47, 110-118, 171-172), спірний гараж побудований іншим членом кооперативу у 1989 році з виплатою пайового внеску орієнтованим розміром від 800руб. до 1000руб.. При виході із членів кооперативу 14 березня 1994 року попереднім володільцем гараж передано відповідачу ОСОБА_2, який, в свою чергу, при виході із членів цього ж кооперативу, 21 липня 2015 року передав спірний гараж на свій розсуд іншій особі - ОСОБА_4.

Отже, спірний гараж в указаному кооперативі, був набутий ОСОБА_2 в період шлюбу із позивачкою шляхом отримання цього нерухомого майна від попереднього члена кооперативу, що сплатив пайовий внесок та набув право власності на побудований ним гараж. При виході із членів кооперативу, попередній власник майна у 1994 році не отримував від кооперативу внесений ним пай грошима, а тому розпорядився належним йому майном на свій розсуд, передав його новому власнику у відповідності до пункту 5.3 Статуту кооперативу.

Враховуючи наведені обставини, колегія приходить до висновку, що спірний гараж в гаражному кооперативі автомотолюбителів «Горизонт» є спільною сумісною власністю сторін і їх частки в цьому майні із урахуванням вимог ст. 22 КпШС УРСР та ст. 70 СК України є рівними.

Між тим, відповідач ОСОБА_2 розпорядився гаражним боксом, на свій розсуд проти волі позивачки і не в інтересах сім'ї, та не сплатив на її користь грошову компенсацію ? частини його вартості.

Так, для укладення однім із подружжя договорів відносно спільного майна, яке підлягає нотаріальному посвідченню і державної реєстрації, а також цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово у відповідності до частини 3 статті 65 СК України.

Згідно роз'яснень, які викладені у пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

На це суд уваги не звернув. Тоді як на підставі ч. 1 ст. 60, ч.ч. 3, 4 ст. 65, ч.1 ст. 70, ст. 71 СК України при поділі спільного майна подружжя, суд першої інстанції повинен був врахувати ? частину дійсної вартості гаражного боксу, яка є більшою за орієнтований розмір внесеного паю, і стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію, так як зазначену частину вартості неможливо враховувати шляхом збільшення ідеальної частки одного із колишнього подружжя у праві спільної часткової власності на інше майно - автомобіль.

Тому, враховуючи надану позивачкою експертну оцінку вартості спірного гаражного боксу в розмірі 66 481 грн. 00 коп. (а.с.218-240), що визначена оцінювачем і не оспорена відповідачем шляхом подачі клопотання про проведення експертизи з посиланням на те, що у нього відсутній документ щодо продажу ним гаражу за ціною в 25 000 грн., колегія суддів вважає за можливим прийняти при поділі майна подружжя суму в розмірі 33 240 грн. 50 коп. в якості ? частини дійсної вартості гаражного боксу, та стягнути її з відповідача на користь позивачки.

За такого і у відповідності до п.п. 3., 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про поділ гаражного боксу підлягає скасуванню з ухваленням нового. Позовні вимоги ОСОБА_3 в цієї частині слід задовольнити частково та стягнути на її користь 33 240 грн. 50 коп. як ? частину грошової компенсації вартості гаражного боку НОМЕР_2.

При цьому, доводи відповідача про те, що підстав для стягнення грошової компенсації немає, так як гаражем він користувався не як власник, а як користувач, не можуть бути прийняті до уваги, так як вони суперечать дослідженим обставинам справи, у тому числі порядку набуття права користування гаражем у кооперативі, процедурі входу та виходу із членів кооперативу, а також передбачену статутом відсутність у кооперативу права по розпорядженню майном, яке побудовано та закріплено за кожним із членів кооперативу, та яке ними може бути передано в порядку спадкування.

Не є обґрунтованими посилання представника відповідача в апеляційної скарзі також на те, що ОСОБА_2 не отримував грошей за передачу боксу іншому володільцю, так як таке розпорядження він здійснив на власний розсуд без згоди позивачки, та такі доводи спростовані особистими поясненнями відповідача, наданими в апеляційної інстанції щодо продажу ним гаражу за ціною 25000грн..

Судові витрати з урахуванням суми, що стягнута з відповідача на користь позивачки за рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2015 року, в частині, що набрала законної сили, в сумі, що підлягала би сплаті за вирішення вимог про стягнення компенсації за цим рішення, слід віднести за рахунок держави на підставі статті 88 ЦПК України, так як ОСОБА_2 є інвалідом 2-ой групи, та звільнений від їх сплати в доход держави.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 7 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про поділ гаражного боксу скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ гаражного боксу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 33 240 грн. 50 коп. як ? частину грошової компенсації вартості гаражного боксу НОМЕР_2, розташованого по вулиці АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів.

Головуюча

Судді