Справа № 371/220/16-ц Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/5023/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 10.10.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Мережко М.В., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 19 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, який мотивувала наступним: вона проживала разом з ОСОБА_3 однією сімєю як чоловік і жінка з липня 2005 року по 03 серпня 2007 року, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом. 04 серпня 2007 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який розірваний за рішенням Миронівського районного суду Київської області від 12 березня 2013 року.

Вказувала, що за час спільного проживання за спільні кошти вони придбали житловий будинок з відповідними надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: Київська область, місто Миронівка, вулиця Кондратовича, 15, згідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 грудня 2006 року. Вважала, що вказаний житловий будинок є обєктом права спільної сумісної власності з відповідачем, а тому вона має право на 1/2 її частку.

З урахуванням наведеного просила суд встановити факт проживання її та відповідача з липня 2005 року по 03 серпня 2007 року однією сімєю без реєстрації шлюбу; визнати будинок № 15 по вулиці Кондратовича міста Миронівка Київської області, з відповідними надвірними будівлями і спорудами, обєктом спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 19 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтувала скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам по справі. Зазначає, що суд дійшов хибного висновку про те, що з липня 2005 року по 03 серпня 2007 року сторони не проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Також судом не взято до уваги ту обставину, що в той час вона була зареєстрована як фізична-особа підприємець та мала постійний дохід, який значно перевищував дохід відповідача. Крім того вказує, що суд прийняв до уваги суперечливі покази свідків з боку відповідача, тоді як правдиві покази свідків з її боку взагалі не взяв до уваги. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в ході розгляду справи не було належним чином доведено ні факту проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з липня 2005 року по серпень 2007 року, ні факту придбання спірного будинку за рахунок спільних коштів відповідача та позивача. З наведеною позицією суду в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Статтею 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Зважаючи на наведені норми, позивач в ході розгляду справ мав надати суду належні та переконливі докази на підтвердження того, що до укладення шлюбу вона проживала з відповідачем саме однією сімєю, сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, або ж факту придбання спірного будинку за спільні кошти сторін. В той же час в даному випадку цього зроблено не було. Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків суперечили один одному як щодо часу виникнення відносин між сторонами, так і щодо їх характеру. Не були доведені посилання позивача й за допомогою наданого диску з фото- та відеоданими, які засвідчували спільне місцезнаходження сторін, але не факт їх спільного бюджету та ведення господарства. За таких умов у суду були відсутні правові підстави для задоволення позову.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, дослідив і оцінив обставини справи та надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 19 липня 2016року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: М.В. Мережко

ОСОБА_4