Ухвала іменем україни
20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю, стягнення коштів, поділ майна та зобов'язання знятись з реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що з 15 жовтня 2002 року по 05 березня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, під час якого вони придбали автомобіль марки «Mercedes-Benz С180», державний номерний знак НОМЕР_1, 1996 року випуску, кузов № НОМЕР_2, який зареєстрований за ОСОБА_7 Оскільки вказаний вище автомобіль є спільним майном подружжя, тому входить до складу майна, що підлягає поділу між подружжям.

На підставі наведеного вище ОСОБА_6 просила суд стягнути з ОСОБА_7 Ѕ частини вартості спірного автомобіля.

У червні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначав, що спірний автомобіль було придбано виключно за кошти, які належали лише його батькові - ОСОБА_8, а точніше за кошти, які залишились після продажу батьківської квартири, частина коштів яких була витрачена на ремонт квартири АДРЕСА_1, а за другу частину коштів було придбано спірний автомобіль.

На підставі наведеного вище ОСОБА_7 просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль марки «Mercedes-BenzС180», державний номерний знак НОМЕР_1, 1996 року випуску, кузов № НОМЕР_2, a також стягнути з ОСОБА_6 Ѕ частину спільно нажитого майна в розмірі 33 750 грн; Ѕ частини вартості комунальних послуг за період з січня 2012 року по травень 2015 року в розмірі 7 359 грн 36 коп., зобов'язати ОСОБА_6 знятись з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 та зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому не підлягає перегляду у суді касаційної інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду вказаній нормі процесуального права не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні позову про поділ майна подружжя, виходив із того що спірний автомобіль не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбаний за кошти батька ОСОБА_7, які останній отримав від продажу належної йому квартири.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій повністю погодитися не можна.

Судом установлено, що 15 жовтня 2002 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено шлюб (а. с. 5).

Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 березня 2015 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано (а. с. 51).

Відповідно до інформаційної довідки Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Кам'янка-Бузького та Буського районів за ОСОБА_7 в період з 2002 року був зареєстрований один транспортний засіб, а саме: автомобіль «Mercedes-Benz C180», державний номерний знак НОМЕР_1, 1996 року випуску, свідоцтво про реєстрацію видане 06 січня 2011 року.

27 січня 2015 року вищезазначений автомобіль перереєстрований на ОСОБА_8 та присвоєно державний номерний знак НОМЕР_3 (а. с. 7).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_7 вказував на те, що спірний автомобіль було придбано за кошти, отримані від його батька - ОСОБА_8, який 22 квітня 2010 року продав належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2. Продаж квартири вчинено за 154 500 грн (а. с. 34).

Так, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості, СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК Україниособистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у ст. 60 СК України.

Установивши, що батько відповідача ОСОБА_7- ОСОБА_8 22 квітня 2010 року продав належну йому на праві приватної власності квартиру та передав 32 000 дол., які отримав від продажу квартири, подружжю ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які були витрачені на проведення ремонту в квартирі, а за решту коштів було придбано спірний автомобіль, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, застосовуючи норми ст. ст. 57, 60 СК України, дійшов висновку про придбання спірного автомобіля не за спільні сумісні кошти.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК Українидоговір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що придбання спірного автомобіля відбулося у період перебування подружжя у шлюбі. Судом встановлено, що кошти ОСОБА_8 були надані в інтересах сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, суди не звернули уваги на те, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) (ст. 65 СК України). Суди не перевірили, чи користувалось подружжя під час перебування у шлюбі спірним автомобілем, тобто чи був автомобіль придбаний в інтересах сім'ї.

Відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_6 з тих підстав, що кошти на придбання автомобіля були надані ОСОБА_7 його батьком ОСОБА_8, суд дійшов суперечливих висновків, що спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, в той же час відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 про визнання спірного автомобіля особистою приватною власністю ( в частині зустрічного позову рішення суду не оскаржувалось і набрало законної сили).

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд на зазначене також уваги не звернув, на порушення вимог статей 315, 316 ЦПК України не усунув допущені порушення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлено, рішення судів в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК Українищодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В. Юровська