Справа № 452/2691/16-ц
Провадження № 6/452/59/2016
УХВАЛА

іменем України

27 жовтня 2016 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

державного виконавця Демко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання заступника начальника Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про вирішення питання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в :

Заступник начальника Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі Самбірський МРВ ДВС) ОСОБА_2 25.10.2016 звернулася до суду з поданням, погодженим із начальником Самбірського МРВ ДВС, про вирішення питання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України шляхом тимчасової заборони перетинати державний кордон України до виконання ним своїх зобовязань.

У обґрунтування подання посилалася на те, що у провадженні Самбірського МРВ ДВС перебуває виконавче провадження ВП № 51665375 про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у користь Самбірської філії № 6310 ДОБУ завданої шкоди у розмірі 66 720,56 грн., але боржник ОСОБА_1 добровільно виконавчий документ не виконує, кошти на рахунок стягувача не оплачує, на виклики до Самбірського МРВ ДВС не зявився та борг не сплатив, хоча державним виконавцем вжито всі заходи для примусового виконання судового рішення.

Під час розгляду вказаного подання заступник начальника Самбірського міськрайонного ВДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_2 у його підтримання посилалася на викладені в поданні обставини.

Заслухавши пояснення заступника начальника Самбірського МРВ ДВС ОСОБА_2, дослідивши обставини подання та матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного подання з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що відповідно до цього Закону державними виконавцями є, зокрема, заступники керівники органів державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 19) ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакції, що була чинною на час відкриття вказаного виконавчого провадження, було встановлено, що боржник зобовязаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно зявлятися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII боржник зобовязаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Із постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2016 року, винесеної заступником начальника Самбірського МРВ ДВС, відомо, що на підставі виконавчого листа № 2-934/2010, виданого 20.08.2010 Самбірським міськрайонним судом Львівської області, відкрито виконавче провадження про стягнення солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у користь Самбірської філії № 6310 Державного ощадного банку України завданої шкоди у розмірі 66 720,56 грн. і встановлено строк до 22.07.2016, у який ОСОБА_1 добровільно має виконати рішення (а.с. 5).

Однак, заступником начальника Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби не надано докази про обізнаність боржника ОСОБА_1 з наявністю відкритого зазначеного виконавчого провадження та строками добровільного виконання рішення суду, так як відсутні відомості про отримання боржником надісланої постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також, заступником начальника Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 не надано докази про те, що ОСОБА_1М ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього вказаним рішенням, зокрема про невиконання обовязків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакції, що була чинною на час відкриття вказаного виконавчого провадження № 1404-VIII, у тому числі про неявку за викликом державного виконавця.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема, доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання.

Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

Відсутність добровільного виконання судового рішення не свідчить про ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Так як зазначене подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Згідно ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, звернення державного виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України не належить до заходів примусового виконання рішень, передбачених як у ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, так і у ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Навпаки, відповідно до ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 313 ЦК України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, при зверненні державного виконавця до суду з поданням про встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина є мета сприяти ефективному, своєчасному і законному примусовому виконанню рішень судів та інших органів (посадових осіб) у звязку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Пунктом 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Згідно ст. 8 цього Закону у разі відмови громадянину України у виїзді за кордон з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 6 цього Закону, він може оскаржити цю дію у судовому порядку за місцем свого проживання.

Відповідно до п. 8) ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» завдання запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється вїзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України покладаються Державну прикордонну службу України.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) встановлено, що на підставі рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон (заборону виїзду), прийнятого відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону відмовляє громадянину у перетинанні державного кордону, про що виносить обґрунтоване письмове рішення із зазначенням причин відмови, один примірник якого видається громадянинові.

Виходячи із системного аналізу наведеного законодавства, суд дійшов висновку про те, що за поданням державного виконавця підлягає вирішенню у порядку, визначеному ст. 3771 ЦПК України, тільки питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України у звязку з його ухиленням від виконання судового рішення, що перебуває на виконанні у державного виконавця, а інші питання, зазначені у поданні, а саме, про спосіб, порядок та строк цього обмеження регламентовані іншими нормативними актами і не підлягають вирішенню судом у порядку, визначеному ст. 3771 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні подання заступника начальника Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, котрий проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд протягом пяти днів з дня її проголошення, а особами, без участі яких було постановлено ухвалу і вони її оскаржують, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя