справа № 760/1875/16-ц
провадження № 2/760/2531/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

За участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача-1 Серебрякова М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок», ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

01.02.2016 позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 109 193,31 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У ході розгляду справи позивач подав заяву про залучення співвідповідача та зміну позовних вимог, у якій ОСОБА_4 залучив як співвідповідача та просив стягнути з відповідачів солідарно 109 193,31 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 18.12.2014 о 16 год. 10 хв. водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia», д/н НОМЕР_1, в порушення вимог пункту 8.7.3. (а) ПДР, здійснив в'їзд на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора, в результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Внаслідок ДТП транспортному засобу «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_2, були завдані механічні пошкодження, а потерпілому ОСОБА_3 - матеріальний збиток.

Винним у вчинені адміністративного правопорушення у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнаний водій транспортного засобу «Skoda Octavia», д/н НОМЕР_1, ОСОБА_4

Позивач стверджував, що загальна сума витрат, які довелося йому понести для відновлення транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_2 складає 159 193,31 грн.

У жовтні 2015 року «СК «Іллічівське» на виконання вимог Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн.

Позивач стверджував, що на момент дорожньо-транспорної пригоди відповідач-2 перебував у цивільно-правових відносинах з відповідачем-1 та вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час виконання своїх обов'язків за договором про надання послуг № 77/2014-ц, а тому відповідальність за завдану ним шкоду має нести особа, в інтересах якої він діяв.

Проте, станом на момент звернення до суду з цим позовом ні відповідач-1, ні відповідач-2 не відшкодували йому матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодженням транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_2, в результаті дорожньо-транспорної пригоди, яка мала місце 18.12.2014.

На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що сума страхового відшкодування, яка виплачена «СК «Іллічівське», недостатня для повного відшкодування завданої шкоди, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 109 193,31 грн.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні проти задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди саме з відповідача-1 заперечував, мотивуючи тим, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_4 не перебував у трудових відносинах з ПАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок», та лише надав послуги з керування транспортним засобом на підставі договору № 77/2014-ц від 01.10.2015, а тому відсутні правові підстави відповідальності відповідача-1 в цій справі.

Відповідач-2 у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, однак надіслала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі (а.с. 77). Крім цього, направила до суду письмові пояснення, у яких зазначила, що як власник транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_2 не заперечує проти вимог позивача, оскільки на момент ДТП вказаний транспортний засіб перебував у його користуванні (а.с. 79).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

01.10.2014 ПАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок» та ОСОБА_4 уклали договір про надання послуг № 77/2014-ц, за умовами якого відповідач-2 зобов'язується особисто надати послуги з керування легковим транспортним автомобілем, належним відповідачу-1, а відповідач-1 зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 09.03.2005, відповідач-1 є власником транспортного засобу «Skoda Octavia», д/н НОМЕР_1 (а.с. 50).

18.12.2014 о 16 год. 10 хв. водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia», д/н НОМЕР_1, в порушення вимог пункту 8.7.3. (а) ПДР, здійснив в'їзд на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора, в результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Власником автомобіля НОМЕР_3, є ОСОБА_5 Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 від 24.10.2013 (а.с. 89).

Відповідно до постанови Апеляційного суду м. Києва від 06.05.2015 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків передбачених частиною другою статтею 38 КУпАП (а.с. 6-10).

Згідно з актом виконаних робіт № Н4241032 ТОВ «Атлант-М Дніпровська» від 03.02.2015, вартість ремонту транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_2, складає 157 513, 31 грн. (а.с. 11-12).

Позивач оплатив вартість ремонту транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_2 у сумі 157 513, 31 грн., що підтверджується квитанцією № від 26.12.2014 та квитанцією № від 03.02.2015 (а.с. 14; 16).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Стаття 1188 ЦК передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судом встановлено та не заперечувалося представниками сторін, що позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано матеріальну шкоду.

Суд зауважує, що власником автомобіля НОМЕР_3, є третя особа, однак у момент ДТП ним керував позивач.

Пункт 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачає, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Таким чином, позивач має право вимагати відшкодування шкоди, оскільки у момент ДТП керував транспортним засобом відповідно до вимог, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України.

За правилами статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На підтвердження заявлених вимог позивач посилався на акт виконаних робіт № Н4241032 від 03.02.2015, рахунок ТОВ «Атлант-М Дніпровська» № СНС4241032 від 19.12.2014, квитанцію № від 26.12.2014 та квитанцію № від 03.02.2015, та стверджував, що загальна вартість його матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспорної пригоди становить 159 193, 31 грн.

Проте, суд не погоджується з визначеною позивачем сумою матеріальної шкоди, оскільки з акта виконаних робіт № Н4241032 від 03.02.2015 та квитанцій № від 26.12.2014, № від 03.02.2015 випливає, що загальна сума виконаних робіт, пов'язаних з ремонтом транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_2, становить: 43000 + 114 513,31 = 157 513, 31 грн.

Враховуючи суму страхового відшкодування у максимальному розмірі 50 000 грн, сплачену позивачу страховою компанією, розмір матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу, становить: 157 513,31 - 50 000 = 107 513,31 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтвердив, що помилився у розрахунках, вказавши суму 109 193,31 грн.

Таким чином, суд констатує, що розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яке мало місце 18.12.2014, який підлягає відшкодуванню позивачу, становить 107 513,31 грн.

Позивач просив суд стягнути суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, з відповідачів солідарно. Однак, здійснивши системний аналіз положень чинного законодавства України, суд не погоджується з визначеним способом захисту позивача, з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 541 ЦК солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Таким чином, законодавець визначив, що зобов'язання з множинністю осіб можуть мати солідарний характер, однак виключно у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною першою статтею 543 ЦК у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Стаття 1190 ЦК передбачає, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Отже, за змістом солідарного обов'язку боржників, зокрема, солідарної відповідальності заподіювачів шкоди, особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов'язаними сукупними діями або діями з єдністю наміру.

На підставі вищезазначеного суд дійшов висновку, що ПАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок» та ОСОБА_4 не несуть перед позивачем солідарного обов'язку відшкодувати шкоду, оскільки зі встановлених обставин справи випливає, що шкода була завдана за відсутності їх взаємопов'язаних сукупних дій та за відсутністю дій з єдністю наміру, а також солідарний обов'язок відшкодування шкоди не передбачений договором про надання послуг від 01.10.2014, укладеним між відповідачами.

Крім цього, суд не погоджується з обґрунтуванням позивача, що відповідач-1 зобов'язаний відшкодувати матеріальну шкоду у цій справі, оскільки на момент ДТП відповідач-2 перебував у трудових відносинах з ним, з таких підстав.

Згідно з частиною першою статтею 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, правила вищезазначеної статті, встановлюють загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Суд зауважує, що для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності на підставі статті 1172 ЦК необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв'язку та вини), так і певних спеціальних умов, зокрема перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою, незалежно від характеру таких відносин та завдання шкоди працівником під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків.

Дослідивши матеріали справи та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав відповідальності відповідача-1 у цій справі відшкодовувати матеріальну шкоду, яка була завдана відповідачем-2 внаслідок ДТП, яке мало місце 18.12.2014.

Так, 01.10.2014 ПАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок» та ОСОБА_4 уклади договір про надання послуг № 77/2014-ц (далі - договір).

Згідно з пунктом 1.3. договору, вищезазначений договір не є трудовим або будь-яким іншим договором про трудові правовідносини. Всі правовідносини, що виникають під час виконання сторонами умов цього договору, не регулюються законодавством України про працю (трудовим законодавством) та внутрішніми трудовими нормативно-правовими актами відповідача-1. Правовідносини, що виникають між сторонами при укладенні та виконанні договору, є правовідносинами з надання послуг відповідно до Глави 63 ЦК. Відповідач-2 не є працівником або підрядником відповідача-1.

Відповідно до 4.2. договору, відповідач-1 не відповідає за зобов'язання відповідача-2 за завдану ним шкоду, в тому числі третім особам та/або їхньому майну.

Згідно з пунктом 8.2. договору, графік надання відповідачем-2 послуг за договором: 08:00 - 16:00, з понеділка до п'ятниці кожного тижня, крім святкових, вихідних або інших неробочих днів. Будь-яке користування відповідачем-2 майном, наданих йому відповідачем-1 на виконання ним умов цього договору, в день або час, не обумовлений графіком, передбаченим цим пунктом забороняється та є неправомірним.

Таким чином, з матеріалів справи випливає, що відповідач-2 на момент вчинення ДТП у трудових відносинах з відповідачем-1 не перебував.

Відносини, що виникли між відповідачами, є договірними, тобто між ними досягнута домовленість, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи наявність цивільно-правових відносин між відповідачами, досягнутої домовленості між ними, що юридична особа не відповідає за завдану фізичною особою шкоду, зважаючи на те, що ДТП мало місце о 16 год. 10 хв., тобто вчинено відповідачем-2 поза часовими межами, які визначені договором, суд дійшов висновку, що відповідальність за завдання позивачу матеріальної шкоди належить покласти на відповідача-2.

Отже, суд зазначає, що вимоги позивача до відповідача-1 є необґрунтованими, та у їх задоволенні належить відмовити.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача-2 належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1 075,13 грн.

Керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 16, 22, 541, 543, 627, 1166, 1172, 1187, 1188, 1190 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Дніпрозв'язок», ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце реєстрації: 02068, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_6) на користь ОСОБА_3 (місце реєстрації: 03150, АДРЕСА_2) матеріальну шкоду у розмірі 107 513,31 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце реєстрації: 02068, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_6) на користь ОСОБА_3 (місце реєстрації: 03150, АДРЕСА_2) 1 075,13 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко