Номер провадження: 22-ц/785/4048/16
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач: Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

при секретарі - Гамарц Т.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Затоківської селищної ради, Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко A.M. про визнання неправомірними та скасування рішень, свідоцтв про право власності, визнання договорів купівлі-продажу недійсними,

в с т а н о в и л а:

29.09.2015 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до відповідачів про визнання неправомірними, скасування рішень Затоківської селищної ради про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, рішень про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1 та надання їх у власність ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9; визнання неправомірними та скасування свідоцтв про право власності від 05.06.2015 року на земельну ділянку площею 0,0906 га, реєстраційний номер об'єкта 03 кадастровий номер НОМЕР_1; на земельну ділянку площею 0,1 га, реєстраційний номер об'єкта 03, кадастровий номер НОМЕР_2; на земельну ділянку площею 0,1 га, реєстраційний номер об'єкта 03, кадастровий номер НОМЕР_3; на земельну ділянку площею 0,1 га, реєстраційний номер об'єкта 03, кадастровий номер НОМЕР_4; на земельну ділянку площею 0,0545 га, реєстраційний номер об'єкта 03, кадастровий, номер НОМЕР_5; на земельну ділянку площею 0,0455 га, реєстраційний номер об'єкта 03, кадастровий номер НОМЕР_6; на земельну ділянку площею 0,0999 га, кадастровий номер НОМЕР_7.

Оскільки за незаконними свідоцтвами про право власності власники земельних ділянок незаконно передали їх у власність ОСОБА_3, також просила про визнання недійсними договорів купівлі-продажу: земельної ділянки НОМЕР_8 площею 0,0545 га, кадастровий номер НОМЕР_5, між ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_3 10.09.2015 року, земельної ділянки НОМЕР_9 площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2, між ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_3 10.09.2015 року, земельної ділянки НОМЕР_10 площею 0,0906 га, кадастровий номер НОМЕР_1, між ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_3 10.09.2015 року, земельної ділянки НОМЕР_11 площею 0,1 га кадастровий номер НОМЕР_3, укладений між гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_3 11.09.2015 року, земельної ділянки НОМЕР_12 площею 0,0455 га кадастровий номер НОМЕР_6, між ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_3 11.09.2015 року, земельної ділянки НОМЕР_13 площею 0,1 га кадастровий номер НОМЕР_4, між ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_3 11.09.2015 року, посвідчених нотаріально.

У позовній заяві посилалася на те, що з 19.08.2011 року є власником дачних будинків, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, розташовані на цих ділянках, а також в зв'язку із тим, що вона є суборендарем земельної ділянки площею 0,68 га за цією адресою, і тому відповідачами порушений порядок приватизації ділянок, оскільки таке право належить їй. 20.09.2015 року невідомі особи знесли частину паркану, що огороджував територію, яка знаходиться у її володінні, самовільно вторглися на її територію та почали будувати огорожі між її господарськими спорудами та об'єктами нерухомості, вона проживає в будинку разом із дітьми, тому вимушена звернутися до суду.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, ухвали нове про задоволення її позову.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що на підставі рішень Затоківської селищної ради про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та рішень про надання їх у власність Реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 видані свідоцтва про право власності на земельні ділянки та за договорами купівлі - продажу земельні ділянки в подальшому були відчужені ОСОБА_3 (а.с.15-27,126-245,т.1).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 посилалася на те, що :

-порушені її права власника дачних будинків та господарських споруд, розташованих на території спірних земельних ділянок;

-як власник дачного будинку та господарських споруд відповідно до ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України вона має право на отримання ділянки у власність;

-вона є суборендарем земельної ділянки відповідно до договору суборенди землі, укладеного із ОСОБА_11 та ОСОБА_12;

-земельні ділянки передані у власність особам із порушенням порядку приватизації земельних ділянок.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з не доведення факту порушення прав позивачки щодо земельних ділянок, які є предметом спору.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість задоволення позову з підстав, зазначених позивачкою, виходячи з наступного.

На підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.07.2011 року про визнання мирової угоди, ОСОБА_2 (у той час ОСОБА_2 до укладання шлюбу і зміни імені) стала власником дачного будинку - котеджу під літ. «61», загальною площею 640,2 кв.м., та господарських споруд: літ. «62»,«63»,«68-75», навісів літ. «64»,«65»,»67», душу літ. «66», розташованих на земельній ділянці площею 0,1780 га за адресою: АДРЕСА_2, база відпочинку «Одесаголовпостач».

Зазначене нерухоме майно за мировою угодою було передано ОСОБА_2 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в рахунок погашення боргу в розмірі 70000 гривень за договором позики, які були предметом стягнення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Право власності ОСОБА_2 було зареєстроване КП «Білгород - Дністровське бюро технічної інвентаризації» 19.08.2011 року (а.с.47,т.1), при цьому рішенням виконавчого комітету Затоківської селищної ради №205 від 12.08.2011 року дачному будинку надана юридична адреса АДРЕСА_1.

16.12.2015 року ухвалою апеляційного суду Одеської області ухвала суду першої інстанції від 01.07.2011 року, за якою ОСОБА_2 набула право власності на дачний будинок, скасована, і судом апеляційної інстанції встановлено, що шляхом визнання мирової угоди судом першої інстанції фактично в обхід закону визнане право власності на дачний будинок - котедж, без перевірки того, чи належав такий на праві власності попереднім власникам (а.с.111-114,т.2).

При цьому докази про належність ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на праві власності дачного будинку із господарськими спорудами до їх передачі у власність ОСОБА_2 були відсутні, за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.01.2007 року останні були власниками незакінченого будівництвом нерухомого майна - бази відпочинку «Одесаголовпостач» (а.с.148-153,т.2), серед складових якого майна із такими технічними характеристиками не зазначено.

За відомостями інвентарної справи будівля під літ.»61» за зазначеною адресою збудована в 2011 році, тому станом на 2007 рік - час набуття прав власників нерухомого майна у вигляді бази відпочинку «Одесаголовпостач» не могла бути об'єктом права власності і свій статус дачного будинку із окремим номером НОМЕР_14 отримала через рішення Затоківської селищної ради про присвоєння адреси після вищезгаданої ухвали суду першої інстанції.

В свою чергу, будівля під літ.«76» за цією ж адресою первісно не увійшла до складу тих, які були передані у власність ОСОБА_2 за мировою угодою, і в рішенні суду про визнання права власності на незавершене будівництво за ОСОБА_12 та ОСОБА_11 так само відсутні відомості про будівлю під літ.«76» із такими характеристиками.

Незважаючи на відсутність жодних правовстановлювальних документів на будівлю під літ.«76», відомостей про його інвентаризацію, а також відомостей про перебування його у власності ОСОБА_2, будівля отримала статус 4/100 частин від будинку АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності за ОСОБА_14 при визнанні Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області 26.10.2012 року мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Надалі 05.02.2015 року ухвала про визнання мирової угоди була визнаною незаконною і скасована ухвалою апеляційного суду Одеської області.

При новому розгляді 19.03.2015 року позов ОСОБА_15 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми залишено без розгляду.

За таких обставин, скасування ухвали суду про визнання за ОСОБА_15 права власності на будівлю під літ.«76» не тягне автоматичного поновлення права власності ОСОБА_2, оскільки власником будівлі до укладення мирової угоди вона не була, а ухвалою суду будівлі штучно був наданий статус будинку.

На підтвердження цих обставин свідчать не лише висновки судів з приводу незаконності придбання позивачкою в такий спосіб майна, а й відомості технічного паспорту на будівлю під літ.«61» від 10.06.2011 року (а.с.177,т.5), які з очевидністю підтверджують безпідставне внесення до нього 01.10.2012 року відомостей про дачний будинок під літ.«76», навіс під літ.«77», господарський блок під літ.«78», гараж під літ.«79», право власності на які було визнано за ОСОБА_15

Більш того, за відповіддю КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 03.06.2016 року за №1091 інвентаризація майна за адресою АДРЕСА_1 дачний будинок літ.«76» не проводилася взагалі, що зводить нанівець відомості, викладені в технічному паспорті на зазначену літ.«76», який складений щодо неї окремо (а.с.10-14,т.7), і піддає сумніву правомірність його видачі та виготовлення.

Так само правовстановлювальні документи, та будь - які рішення, прийняті компетентними органами щодо збудованих споруд під літ.«76,77,78,79» відсутні, а правовий статус їм був наданий ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в незаконний спосіб.

Таким чином, належних та допустимих доказів набуття дачним будинком НОМЕР_15, НОМЕР_16 та рештою господарських будівель та споруд статусу дачного та окремого об'єкту права власності в законний спосіб суду не представлено, і на час ухвалення рішення судом першої інстанції правова підстава права власності ОСОБА_2 не існувала, оскільки зі втратою сили судовим рішенням втрачаються всі наслідки, які з нього випливають.

Та обставина, що реєстрація права власності не була скасована на час вирішення судом першої інстанції справи, не спростовує змісту викладеного, оскільки реєстрація права власності за відсутності правового підґрунтя сама по собі правових наслідків не створює.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають особи, які здійснили таке будівництво, це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку, відтак забудовник такого майна не набуває і решти прав, які є похідними від права власності.

Враховуючи відсутність законних підстав набуття права власності на нерухоме майно у вигляді будівель, а також того, що власник самочинно збудованого майна не набуває прав на нього, доводи про порушення прав ОСОБА_2 як власника нерухомого майна, невизнання її прав відповідно до ст.120 ЗК України, 377 ЦК України на законі не ґрунтуються, і судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову з викладених підстав.

Щодо прав на земельну ділянку на підставі договору суборенди землі, то колегія суддів виходить з наступного.

Вбачається зі справи, що на час визнання мирової угоди ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за договором оренди від 18.09.2007 року, укладеним із Затоківською селищною радою, були орендарями земельної ділянки площею 4,8 га, наданої для експлуатації та обслуговування бази відпочинку «Одесаголовпостач» у Лиманському районі смт. Затока міста Білгород - Дністровського Одеської області строком на 25 років (а.с.117-121,т.2).

Відповідно до договору суборенди від 02.02.2010 року між ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_2, для будівництва та подальшої експлуатації будівлі ОСОБА_2 отримала в оренду терміном на 5 років земельну ділянку площею 0,1780 га за адресою: АДРЕСА_2, (колишня база відпочинку «Одесаголовпостач») (а.с.170,т.7).

Водночас відповідно до додатку до договору суборенди від 02.02.2011 року ОСОБА_2 отримала в суборенду 0,68 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (колишня база відпочинку «Одесаголовпостач») (а.с.115,т.2).

Відповідно до ст.ст.8,18 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди землі або за письмовою згодою орендодавця.

Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди землі і не суперечити йому.

У разі припинення договору оренди землі чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

Договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Викладені вимоги закону та зміст наданих ОСОБА_2 доказів на посвідчення прав на земельну ділянку за договором суборенди вказують на:

- існування розбіжностей в розмірі земельної ділянки, яка надавалася в суборенду, які зрозумілим чином пояснені не були;

- надання земельної ділянки для будівництва та експлуатації будівлі, тобто всупереч цільовому призначенню договору оренди землі;

-порушення вимог ст.8 Закону України «Про оренду землі» щодо державної реєстрації договору суборенди, а відтак і відсутність правових наслідків через його укладання.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.05.2014 року (а.с.58,т.6) було розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений із ОСОБА_12 та ОСОБА_11, із розірванням договору оренди землі втрачають силу всі договори суборенди, які мають похідний характер від нього характер.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що права на землю на підставі договору суборенди землі у позивачки відсутні.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, і суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Правові підстави, якими обґрунтовано позов, у ОСОБА_2 відсутні, а тому за відсутності прав на будівлі, споруди та земельну ділянку на підставі договору, ОСОБА_2 не є суб'єктом права вимоги щодо оспорення як рішень ради, так і відповідних договорів купівлі - продажу земельних ділянок, стороною яких вона не була, лише виходячи з констатації порушення порядку приватизації земельних ділянок.

Суд обмежений правилами та принципами ст.15 ЦК України, ст.ст.3,4 ЦПК України, нормами права щодо непорушності права власності, презумпції правомірності його набуття, та принципом відновлення судом прав тих фізичних осіб, чиї права та інтереси порушені, і захисту підлягає лише законний інтерес.

За практикою рішень Європейського суду з прав людини особі гарантуються не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні.

Недотримання таких принципів тягне порушення принципу правової визначеності також передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що не може бути проігноровано судом.

Виходячи з таких правил та норм, не можуть бути підставою для задоволення позову доводи про те, що станом на час ухвалення рішень Затоківською селищною радою про відведення земельних ділянок та надання їх у власність, її правовстановлювальні документи ще не були скасовані. Встановленням факту незаконності набуття нею майна у власність нівелюються всі доводи щодо порушення її прав, оскільки не можливо захисти право, яке не існує, формальна ознака їх існування на час вчинення дій не може бути підставою для задоволення позову.

Більш того, судом апеляційної інстанції під час перегляду ухвали, за якою ОСОБА_2 набула право власності на майно, встановлений факт отримання такого права в обхід закону, про що зазначено в ухвалі суду, а тому виходячи з принципів і засад цивільного судочинства, отримане в такий спосіб право не підлягає відновленню.

Доводи апеляційної скарги про неправомірну поведінку невстановлених осіб - працівників охоронних фірм, які за доводами позивачки на території будинку вчиняли неправомірні дії, є предметом досудового розслідування, і не можуть бути предметом розгляду у спорі цивільної юрисдикції.

На підтвердження своїх прав ОСОБА_2 також надана довідка про фактичне проживання в дачному будинку (а.с.25,т.7), проте будинок не перебуває в правому полі, а із факту проживання не виникають права власника нерухомого майна.

Не можуть бути підставою скасування рішення доводи апеляційної скарги суду про не витребування судом першої інстанції відомостей щодо правових підстав надання спірних земельних ділянок у власність, оскільки для повного та об'єктивного вирішення справи такі витребувалися судом апеляційної інстанції, проте за повідомленням Затоківської селищної ради, втрачені через крадіжку, про що повідомлено правоохоронні органи.

Крім того, судом апеляційної інстанції були витребувані відомості від сертифікованого інженера-землевпорядника про технічну документацію щодо поділу земельної ділянки.

Водночас, враховуючи мотиви відмови в задоволенні позову - в зв'язку із відсутністю у ОСОБА_2 права вимоги щодо спірних земельних ділянок, то як ненадання відомостей, так і зміст отриманих відомостей про розподіл ділянки, по суті висновок про унеможливлення задоволення позову не змінює.

Доводи апеляційної скарги про відмову судом першої інстанції у проведенні експертизи з питань землеустрою, також зміст виниклих правовідносин не змінюють, наявність висновку експертизи не може замінити правовстановлювальні документи на майно, які у ОСОБА_2 відсутні, в той час як право вимоги повинно ґрунтуватися на певному речовому праві.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про неповідомлення трьох з відповідачів про час та місце вирішення справи, оскільки порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення у разі, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч.3ст.309 ЦПК України), по суті справу вирішено правильно. Крім того, відповідачами рішення не оскаржено, тому позивачка у цих доводах не є суб'єктом відповідних прав.

Висновки суду першої інстанції з приводу того, що ОСОБА_2 не вчиняла дій щодо приватизації земельної ділянки не є основоположними щодо підстав відмови у задоволенні позову, а тому навіть за умов їх недоцільності на зміст висновків суду не впливають.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Правових підстав з приводу придбання майна у власність подружжям ОСОБА_2 в суді першої інстанції не заявлялось, відтак не може бути підставою для їх оцінки на стадії апеляційного провадження, під час якого апеляційний суд перевіряє законність рішення в межах заявлених сторонами вимог, що, однак, не позбавляє сторону права звернення до суду на інших правових підставах.

В межах позовних вимог та їх правових підстав, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_2 відсутні, з доводів і норм, викладених вище.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.304,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: