У х в а л а

іменем україни

21 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Дем'яносова М.В.,Парінової І.К.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» про стягнення середнього заробітку за затримку в розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» на рішення апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася суду з позовом до ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff», в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 12 265 грн 56 коп.; середній заробіток за весь період затримки розрахунку; заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Під час розгляду справи позивач надала заяву про уточнення до позовної заяви, в якій виклала уточнення до прохальної частини позовної заяви, просила стягнути з ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 99 563 грн 04 коп. В подальших судових засіданнях позивач неодноразово збільшувала розмір позовних вимог, подавши відповідні письмові заяви, остаточно просила стягнути з ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 153 493 грн. 02 коп.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 16 листопада 2009 року вона працювала на посаді юрисконсульта з інтелектуальних прав ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff». 15 квітня 2014 року нею було подано письмову заяву про звільнення за власним бажанням і заяву про грошову компенсацію всіх невикористаних днів основної щорічної відпустки. Наказом №821/К від 29 квітня 2014 року її було звільнено з 30 квітня 2014 року за власним бажанням, на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України. Позивач ознайомилася з наказом та трудовою книжкою, яку було видано їй на руки і внесено відповідний запис про її звільнення. В порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач не провів з нею повного розрахунку при звільненні, а саме: не здійснив належних виплат по заробітній платі, не здійснив належних виплат компенсації за невикористану відпустку, що стало в подальшому предметом розгляду господарських судів у справі про банкрутство ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff». Оскільки відповідачем так і не було здійснено повного розрахунку з позивачем при звільненні і не проведено належних розрахунків, просила суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 153 493 грн. 02 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» на користь ОСОБА_4 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 153 493 грн 02 коп.

У касаційній скарзі ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, встановивши, що позивач був звільнений відповідно до наказу від 29 серпня 2014 року №821/К, що є чинним, скасованим та оспореним у судовому порядку не був, обґрунтовано дійшов до висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до ст. 116, 117 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова