Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2016 Справа №607/8263/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

при секретарі с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька у супроводі матері. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 13.03.2012 року вона народила дочку ОСОБА_4, батьком якої є ОСОБА_3. На даний час вона офіційно працевлаштована в м. Поццуолі, Неаполь, Республіка Італія у звязку чим даною державою їй видано документи на постійне місце проживання, а також документи на право проживання для її дочки ОСОБА_5. Однак для виїзду з дитиною за межі України, обовязково потрібна згода відповідача, як батька дитини. Однак відповідач самоусунувся від участі у вихованні дитини та його місце знаходження на даний час невідоме, тому просить надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до Республіки Італія в період з 30 серпня 2016 року по 01 вересня 2017 року, без згоди батька у супроводі матері.

Позивач в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання на виклик через оголошення в пресі не зявився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ИД №154360.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають ІНФОРМАЦІЯ_3 Муніципалітет Поццуолі Провінція Неаполь Республіки Італія, що підтверджується дозволами на проживання (пермессо) №110077733, №110077734, а також довідкою з місця проживання.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з нотаріально-посвідченої 23.09.2013 року заяви ОСОБА_3, останній дає згоду на виїзд його дочки ОСОБА_6 на постійне місце проживання до Республіки Італія у супроводі матері ОСОБА_2

Згідно посвідченої 19.11.2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 заяви ОСОБА_3, останній надає згоду на виїзд його дочки ОСОБА_6 до Республіки Італія у супроводі матері ОСОБА_2 в період з 20.11.2014 року по 20.11.2015 року.

На даний час між сторонами не досягнуто згоди щодо виїзду дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон разом з матірю ОСОБА_2

Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоровя. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити та надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до Республіки Італія в період з 30 серпня 2016 року по 01 вересня 2017 року, без згоди батька у супроводі матері ОСОБА_2.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 60, 213, 215, 218, 224-226, 228, 232, 294 ЦПК України, ст.ст. З, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ст.16 Закону України „Про охорону дитинства", ст.ст. 182, 184 Сімейного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до Республіки Італія в період з 30 серпня 2016 року по 01 вересня 2017 року, без згоди батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 551,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. Заочне рішення суду може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку лише у разі залишення судом, який його ухвалив, без задоволення заяви відповідача про перегляд заочного рішення. Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Р.М. Грицак