У Х В А Л А

"25" січня 2016 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дмитренко А. М. розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що 13.11.1990 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір дарування 1/5 частини жилого будинку по вул. Пригородній,60 в м. Білій Церкві, який посвідчено старшим державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, цей договір він зареєстрував у Білоцерківському МБТІ, про що було внесено запис в реєстрову книгу під № 81, реєстр № 9200, про що свідчить реєстровий напис на договорі. На даний час при зверненні до реєстраційної служби було виявлено, що при реєстрації договору в МБТІ не вірно вказано прізвище заявника «Касьян» замість «Касян» та по батькові «Лазаревич» замість «Лазарович». Заявник просить суд встановити факт належності правовстановлюючого документа від 29.11.1990 року, що виданий Білоцерківським МБТІ «Реєстровий напис», про те, що вказаний в цьому документі житловий будинок -1/5 частина житлового будинку, зареєстрована в Білоцерківському МБТІ, запис в реєстровій книзі № 81, реєстр № 9200, за ОСОБА_4 належить ОСОБА_1.

Вказана заява була подана до суду з порушенням вимог ст.ст.119, 258 ЦПК України.

Відповідно до ст.258 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Як розяснено в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» /зі змінами/, при розгляді справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої , зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті /у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали/, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Згідно з п.3 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо в заяві не зазначено, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

В поданій заяві чітко не зазначено, факт належності якого правовстановлюючого документу просить встановити заявник, оскільки реєстровий напис МБТІ не є правовстановлюючим документом, цей напис вчиняється на правовстановлюючому документі, яким в даному випадку є договір дарування; в заяві не зазначено, з якою метою заявник просить встановити вказаний вище юридичний факт; до заяви не додано довідки МБТІ про неможливість внести виправлення в реєстровий напис.

Крім того, в разі відмови реєстраційної служби, яка є державним органом, у вчиненні тих чи інших дій в межах її повноважень, рішення, дії або бездіяльність реєстраційної служби можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

За ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119-120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали.

За ч.2 даної статті, якщо позивач відповідно до ухвали суду не виконає вимоги, викладені у ст.ст.119 і 120 цього Кодексу, то заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За ухвалою суду від 01.12.2015 року заяву було залишено без руху, в ухвалі вказано на недоліки заяви та надано заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали.

Копію ухвали було надіслано заявнику рекомендованим листом із зворотнім повідомленням за адресою АДРЕСА_1, яку заявник вказав в поданій до суду заяві, але конверт повернуто за закінченням терміну зберігання, іншої адреси для надсилання кореспонденції, засобів зв»язку заявник не вказував, а тому в установлений строк недоліки заяви не усунені.

Заявником сплачено судовий збір при зверненні до суду в розмірі 243 грн.60 коп., який може бути повернуто відповідно до Закону України «Про судовий збір» на підставі письмової заяви заявника.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 вважати неподаною та повернути заявнику разом з доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_5