РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3016/16-ц

пр. № 2/759/2512/16

29 вересня 2016 року Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача 25 лютого 2016 року звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що його довірителька є власницею ? квартири № 98, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серія ВЕМ № 177235 від 16.01.2007 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що право власності на частину квартири його довірителькою було успадковане після смерті 02.02.2006 року громадянки ОСОБА_2.

Крім, ОСОБА_1, власником ? частини квартири № 98, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1, був син померлої ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Померла громадянка ОСОБА_4, протягом останніх років тяжко хворіла та потребувала постійної сторонньої допомоги та догляду, і саме тому наприкінці 2003 року, вона звернулась до позивачки із пропозицією, постійного проживання разом, щоб завжди бути поряд, здійснювати догляд, надавати необхідну допомогу.

2007 року ОСОБА_1, відповідно до рішення Опікунської ради, було призначено опікуном ОСОБА_5, та покладенні обов`язки виконувала в повному обсязі.

Відповідно до вище викладеного, ОСОБА_1 з кінця 2003 року стала безпосередньо володіти та користуватися квартирою № 98, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1.

Представник позивача та позивачка у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився надіслав до суду заперечення на позовну заяву та просив слухати справу у його відсутність, а тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Допитані в судовому засіданні свідки, повідомили суду, що позивачка проживає у спірній квартирі більше 10 років та добросовісно виконує свої обов`язки по догляду за квартирою.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд не вбачає підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 постійно проживає та зареєстрована у квартирі№ 98, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1.(а.с. 14).

Відповідно до частини 1 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина 4 статті 344 ЦК України).

Відтак, необхідною умовою визнання права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння чужим майном, тобто таке володіння чужим майном, у процесі якого володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє річчю, власником якої є інша особа.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16 січня 2007 року ОСОБА_1 успадкувала ? частину квартири № 98, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києва від 11 жовтня 1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 квітня 2008 року, інші ? частини вказаної квартири належать на праві власності ОСОБА_5.

Отже, ОСОБА_1 було достеменно відомо, що співвласником квартири № 98, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 був ОСОБА_3.

Крім того, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2007 року визнано недієздатним ОСОБА_5 та у відповідності до рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 листопада 2007 року встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_5 та призначено його опікуном Позивача - ОСОБА_1.

Частиною 2 статті 15 СК України передбачено, що якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов'язок особистого немайнового характеру припиняється у зв'язку з неможливістю його виконання. Майновий обов'язок недієздатної особи виконує опікун.

Відповідно до частини першої статті 72 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах.

Отже, ОСОБА_1 знала про те, що власником ? частини квартири є ОСОБА_3 та з листопада 2007 року вона як опікун виконувала майновий обов 'язок недієздатного ОСОБА_5, а саме - дбала про збереження та використання майна підопічного в його інтересах.

У зв'язку із вищевикладеним, умова щодо добросовісного володіння позивачем не доведена.

Разом з тим, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, слід враховувати, що володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про судову практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що виходячи із змісту статті 344 ЦК України, пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а також враховуючи роз'яснення Міністерства юстиції України від 13 жовтня 2011 року обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (частина перша статті 60 ЦПК України), є: тривалість, добросовісність, відкритість та безперервність володіння майном як своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає 10 років.

Відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном.

Як вбачається з матеріалів, доданих до позовної заяви, власник ? частини зазначеної квартири ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 11 частини першої статті 346 ЦК України регламентовано, що право власності припиняється у разі смерті власника.

З вищевикладеного вбачається, що відлік строку набувальної давності може початись лише з дня смерті недієздатного ОСОБА_5 -ІНФОРМАЦІЯ_2.

Отже, ОСОБА_1 не доведено тривалість володіння 3/4 частинами вищевказаної квартири строком у 10 років.

Згідно статті З ЦПК України, статті 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Визнання права власності є виключним способом захисту.

Позивачами не надано жодного належного доказу щодо порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів

Викладене свідчить про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на квартир № 98, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , що зумовлює необхідність відмови у задоволенні даного позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 64, 65 ЖК України, ст.344 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва протягом десяти днів дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: