Головуючий у суді першої інстанції: Козленко Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва
в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,
суддів: Антоненко Н.О.,Стрижеуса А.М.,
при секретарі:Юрченко А.С.,
за участю: представника відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він проходив військову службу в Міністерстві оборони України, був звільнений в запас ЗСУ в 2010 році за станом здоров`я. Зазначав, що згідно довідки Запорізької обласної медико-соціальної експертної комісії від 15 квітня 2010 року серії АД № 142025 йому була встановлена III група інвалідності, внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. Зазначав, що внаслідок травми, отриманої під час проходження військової служби, у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт. В позовній заяві посилався на ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної шкоди провадиться у встановленому законом порядку, а також на положення ст. ст. 23, 1167 ЦК України.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди
Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність (а.с.66).
Представник Міністерства Оборони України Дорожинська А.Д. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред`явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 був звільнений у запас ЗСУ у 2010 році за станом здоров`я, що підтверджується витягом з наказу (по особовому складу) начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 367 від 18 травня 2010 року.
Згідно довідки серії АБ № 001370 ступінь втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого становить 40 % у зв`язку з хворобою, пов`язаною з проходженням військової служби. Акт огляду МСЕК № 25, що став підставою для видачі довідки, позивачем суду не надано.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.
Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах і вимогах матеріального закону.
Стаття 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної та матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Згідно з вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення
Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, позивач повинен довести факт існування моральної шкоди, характер моральних страждань та розмір шкоди, які мають бути підтверджені відповідними доказами.
Як убачається із свідоцтва про хворобу № 45 від 2 березня 2010 року, ОСОБА_2 був оглянутий госпітальною військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_1 за направленням військового комісара Шевченківського районного військового комісаріату м.Запоріжжя від 15 лютого 2010 року та у позивача були виявлені ряд захворювань, зокрема, гіпертонічна хвороба другої стадії; гіпертензивне серце без порушення загального кровообігу; гіпертонічна ангіопатія сітківки другого ступеню обох очей; дисциркуляторна енцефалопатія першого ступеню з псевдоневротичним синдромом; поширений остеохондроз хребта з больовим синдромом та незначним порушенням функції; вертеброгенна цервікоторакалгія; ожиріння другого ступеню, жировий гепатоз, хронічний холецистит. Комісія дійшла висновку, що ці захворювання, пов`язані з проходженням військової служби. ОСОБА_2 визнаний обмежено придатним до військової служби (а.с.8).
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_2 складає 40 % у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з проходженням військової служби (а.с7).
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що від травми, отриманої під час проходження служби, у позивача розвинулись хвороби, що стало підставою для встановлення третьої групи інвалідності.
Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання травми під час проходження служби, як наслідок розвиток хвороб, зазначених у свідоцтві про хворобу № 45 від 2 березня 2010 року, та встановлення третьої групи інвалідності, внаслідок цих захворювань, позивачем у передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України порядку ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.
Неявка ОСОБА_2 в судові засідання як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції унеможливлює перевірити достовірність доказу про стан здоров`я позивача (довідка МСЕК від 15 квітня 2010 року), а наявна в матеріалах справи її копія, яка належним чином не посвідчена, не дає підстав вважати, що надана копія довідки відповідає її оригіналу. До того, ж ні акту № 25 огляду МСЕК , ні довідки Запорізької обласної медико-соціальної експертної комісії від 15 квітня 2010 року серії АД № 142025, на яку посилається позивач в позовній заяві, суду не надано..
Крім того, як убачається з копії пенсійного посвідчення, виданого 15 червня 2010 року Пенсійним фондом України, ОСОБА_2 призначена пенсія за вислугою років довічно (а.с.6).
Отже, обставини, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог, є недоведеними, а надані позивачем докази, зокрема, виписка з історії хвороби про лікування ОСОБА_2 в період часу з 30 березня 2010 року по 9 квітня 2010 року (а.с.11), виписний епікриз від 2 березня 2010 року підтверджують інші обставини, на які в обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач не посилається.
За таких обставин колегія вважає, що відсутні підстави для висновку про те, що у позивача виникло право вимагати відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: