АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/5120/16 Доповідач: Івах А.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алдакимова Мирослава Борисівна про визнання договору дарування квартири недійсним,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним внаслідок його фіктивності договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого 20.11.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алдакимовою М. Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 1302 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем "Volkswagen jetta" р.н. НОМЕР_1, грубо порушив п. п. 12.1 та 12.4 "Правил дорожнього руху України", внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем "Volkswagen Tiguan" р. н. НОМЕР_2 під керуванням позивача.

На місці ДТП 07.11.2014 року старшим слідчим ВР ДТП СУ ГУМВД України в Харківській області був складений протокол огляду місця дорожньо - транспортної пригоди, яким останній описав автомобіль "Volkswagen ietta" р. н. НОМЕР_1. В цей же день слідчий передав автомобіль "Volkswagen jetta" р. н. НОМЕР_1 на відповідальне зберігання ОСОБА_5, який зобов'язався автомобіль не ремонтувати, не продавати, не відчужувати, не передавати іншим особам без письмового дозволу органів слідства.

Внаслідок вказаних подій, 08.11.2014 року до Єдиного реєстру досудового розслідування було внесено відомості № 0005972 про вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України . В результаті ДТП позивачеві відповідно до висновку судової медичної експертизи № 1137-А/14 від 04.12.2014 року були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров'я.

Згідно висновку судово - автотехнічної експертизи № 1135/14 від 09.12.2014 року в дорожній ситуації, що склалась, в діях відповідача ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п. п. 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебували в первинному зв'язку з настанням цієї пригоди.

12 січня 2015 року ОСОБА_2 був повідомлений про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Після чого прокурор Дзержинського району м. Харкова звернувся з обвинувальним актом до Дзержинського районного суду м. Харкова.

21 січня 2015 року вона звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 матеріальних збитків , заподіяних пошкодженням автомобіля "Volkswagen Tiguan" р. н. НОМЕР_2 в розмірі 461 341 грн. 45 коп., моральної шкоди в розмірі - 200 000 грн. 00 коп. та стягнення з ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» суми страхового відшкодування в розмірі - 49 000 грн. 00 коп.

23 січня 2015 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний ОСОБА_2 автомобіль "Volkswagen jetta" НОМЕР_1, та на квартиру АДРЕСА_1, що належала йому на підставі договору купівлі - продажу від 04.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Алдакимовою М.Б.

27.01.2015 року старший державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_6 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження за № 46247482.

Під час проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 46247482 було встановлено, що відповідачі 20.11.2014 року уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алдакимовою М. Б. , відповідно до якого ОСОБА_2 належну йому на праві власності вказану вище квартиру подарував дружині ОСОБА_3

Крім того, під час проведення виконавчих дій їй стало відомо, що 19.12.2014 року ОСОБА_2 на підставі Договору комісії продав описаний і переданий на зберігання автомобіль "Volkswagen ietta" НОМЕР_1.

Отже, вважає, що відповідач, усвідомлюючи свою винність у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, розуміючи правові наслідки арешту майна, сховав майно від подальшого звернення стягнення та примусової реалізації шляхом укладення фіктивного договору, тому просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення за ч.1 ст.214 цього Кодексу суд вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядаючи спір, суд повно з'ясував та встановив дійсні обставини справи, однак помилково дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст..234 ЦППК України.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що на час укладення договору дарування квартири відповідач не був визнаний винним у скоєнні злочину, у нього були відсутні підстави щодо обмеження у здійсненні права власності, з позовом про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, позивач звернулась до суду після укладення відповідачем договору дарування квартири.

При цьому суд вважав, що позивачем не доведено фактів, якими обґрунтовувались її позовні вимоги, а саме, що відповідачі вчинили спірний правочин лише для виду, без намагання досягти правового результату.

А оскільки на виконання правочину майно було передано, що достовірно встановлено при розгляді справи то, на думку суду першої інстанції, такий правочин не може бути кваліфікований ,як фіктивний.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки дійшов він його без належної правової оцінки зібраних у справі доказів.

По справі достеменно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 березня 2009 року (а.с.113).

ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2008 року, належала квартира АДРЕСА_1

Як убачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, 07 листопада 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з вини відповідача.

08.11.2014 року до Єдиного реєстру досудового розслідування було внесено відомості № 0005972 про вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

А 20 листопада 2014 року був укладений спірний договір, ОСОБА_2 подарував квартиру своїй дружині, що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування квартири, зареєстрованим в реєстрі за № 1302.

Після укладення спірного договору відповідач ОСОБА_2 продовжує бути зареєстрованим у спірній квартирі, постійно мешкає разом з дружиною, сплачує платежі за комунальні послуги, іншого житла не має, про що свідчать довідка адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України від 3 грудня 2015 року та довідка голови ОСББ «Кибальчича,45» від 29.12.2015р. (а.с.123,124 т.1).

Сам відповідач ОСОБА_2 проти вказаних обставин не заперечував у ході апеляційного розгляду справи. Крім того, підтвердив факт відчуження свого автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з його вини та, що на цей час у нього відсутнє будь-яке майно на праві власності, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення шкоди ОСОБА_1, спричиненої їй в результаті ДТП.

За положенням ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З урахуванням особливості та характеру спірних правовідносин, дійсних обставин справи, наявних у справі доказів у їх сукупності, судова колегія вважає, що при вчиненні правочину дарування нерухомого майна відповідачі не мали наміру створити відповідні правові наслідки, а мали на меті приховати майно та уникнути його арешт і реалізацію у майбутньому.

При цьому судова колегія приймає до уваги, що сторони перебувають у шлюбі понад 7 років, відповідач ОСОБА_2 був власником квартири і лише після дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини останнього через два тижні по тому, був укладений між подружжям спірний договір.

Відповідно до вимог ст..ст.717,722 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Так, відповідно до ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Тому за правилами ст..234 ЦК правочин, який вчиняється без наміру створити правові наслідки, які обумовлені цим правочином, є фіктивним і визнається судом недійсним.

Недійсність фіктивного правочину пов'язана з порушенням умови дійсності правочину, передбаченої у ч.5 ст.203 ЦК України. Таким чином, встановивши факт укладення відповідачами договору дарування без наміру досягнення передбачених цим правочином правових наслідків, а з метою неправомірного приховання майна від його арешту і реалізації у забезпечення виконання боргових зобов'язань одним із відповідачів перед позивачем, судова колегія вважає за необхідне застосувати положення ст..234 ЦК України до спірних правовідносин.

За таких обставин, судова колегія виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, доводи апеляційної скарги находить такими, що підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції-скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст..ст. 303, 307,309,314, 316, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №1302.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -