АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/4448/16 Головуючий 1 інстанції Чередник В.Є.
Категорія: стягнення суми
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Трішкової І.Ю., Котелевець А.В.,

за участі секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, -

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Посилався на те, що 09 січня 2014 року в місті Харкові на перехресті вул. Матюшенко - вул. Шевченко внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) його автомобіль Volkswagen Jeta зазнав технічних пошкоджень. Особою винною у ДТП є ОСОБА_2. Цивільно-правова відповідальність останнього застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія» (далі ПАТ «УОСК») відповідно до полісу страхування № АС/2076598.

Позивач вказував на те, що повідомив ПАТ «УОСК» про страховий випадок та виконав всі обов'язки, передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Згідно з повідомленням ПАТ «УОСК» від 08 серпня 2014 року про прийняття рішення по події, яка мала місце 09 січня 2014 року йому повинно бути сплачено страхове відшкодування в розмірі 21 419,18 гривень. Франшиза по даному полісу складає 1000 гривень. Виплата страхового відшкодування мала бути здійснена протягом 15 днів з дня узгодження розміру страхового відшкодування, тобто не пізніше 23 серпня 2014 року.

Позивач вказував на те, що на час звернення з позовом до суду виплата страхового відшкодування ПАТ «УОСК» здійснена лише частково, залишок невиплаченого страхового відшкодування складає 11500 гривень, відповідно до положень чинного законодавства за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Посилаючись на зазначене, а також на те, що станом на 03 червня 2015 року пеня складала 3 454, 41 гривень, втрати від інфляції за термін прострочки - 5 940,39 гривень, а 3 % річних 269,38 гривень, і крім того, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 5 % від суми загальної шкоди - 575 гривень, позивач просив суд стягнути указані суми з ПАТ «УОСК».

Відповідач ПАТ «УОСК» позов визнало частково, відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги до нього визнав повністю.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 28 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково - стягнуто з ПАТ «УОСК» на користь позивача заборгованість у розмірі 19 977,92 гривень, що складається з: основного боргу в розмірі 11 500 гривень, інфляційних витрат в розмірі 5 415,77 гривень, трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 198,49 гривень, пені в розмірі 2 863,66 гривень; стягнено з ОСОБА_2 суму франшизи в розмірі 1000 гривень; вирішено питання про розподіл судових витрат; у задоволенні інших вимог відмовлено.

З цим рішенням не погодився відповідач. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ПАТ «УОСК» просило рішення суду першої інстанції змінити стягнути з ПАТ «УОСК» на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 11500 гривень та пеню в розмірі 2863,66 гривень, в інший частині позовних вимог відмовити.

Позивач та відповідач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржують.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року ухвала Апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року скасована, як така що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При повторному розгляді справи Апеляційним судом Харківської області відповідач свого представника для участі в судовому засідання не направив, ОСОБА_2 до суду також не зявився, ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував та зазначив, що на цей час відповідачі у повному обсязі сплатили йому спірні суми, а саме ОСОБА_2 1000 гривень, а ПАТ «УОСК» 19977,92 гривень (а.с.120).

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 січня 2014 року в місті Харкові на перехресті вул. Матюшенко - вул. Шевченко сталася ДТП - зіткнення належного позивачу та під його керуванням автомобіля Volkswagen Jeta та автомобіля Volkswagen Pasat під керуванням ОСОБА_2.

Унаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав технічних пошкоджень.

Особою винною у ДТП є водій ОСОБА_2, що ним визнається. Цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована у ПАТ «УОСК» (Поліс АС/2076598).

Згідно зі ст.22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до вимог ст.33 Закону позивач повідомив ПАТ «УОСК» про страховий випадок.

19 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «УОСК» із заявою про ДТП щодо здійснення страхового відшкодування.

За правилами ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після надання страховику всіх передбачених законом документів щодо ДТП страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування, і протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо такого рішення.

08 серпня 2014 року ПАТ «УОСК» на адресу ОСОБА_1 направило повідомлення про прийняте рішення щодо події, яка мала місце 09 січня 2014 року про сплату страхового відшкодування в розмірі 21419,18 гривень, з урахуванням франшизи 1000 гривень.

Відповідно до ст.36.2 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст.ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Судом першої інстанції встановлено, та не заперечувалось ПАТ «УОСК» що виплата страхового відшкодування здійснена частково, а саме в розмірі 9919,18 гривень, залишок невиплаченого страхового відшкодування складає 11500 гривень.

Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно зі ст.36.5 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «УОСК». Оскільки страховою компанією ОСОБА_3 здійснена часткова виплата страхового відшкодування у загальній сумі 9919,18 гривень, то зі страховика підлягає стягненню залишок боргу у розмірі 11500 гривень та пеня 2863,66 гривень. В цій частині відповідач ПАТ «УОСК» з висновками суду погодився.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що страхових зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України.

Судова колегія вважає, що суд обґрунтовано стягнув на користь позивача зазначені суми і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

У ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР) страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст.16 Закону № 85/96-ВР договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За приписами ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до ч.1 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Проаналізувавши норми ст.ст. 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ч.3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «УОСК» договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення щодо задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, дійшов правильного висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов'язанням, оскільки відповідно до приписів статті 16 Закону № 85/96-ВР в разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату страхувальникові або іншій особі. А тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 625 ЦК України.

Така позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що викладена у Постанові від 01 червня 2016 року у справі №6-927цс16 та є обовязковою для застосування судами України.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права ст.625 ЦК України та, з огляду на зазначене вище, не ґрунтуються на законі і висновків суду в оскаржуваній частині не спростовують.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: