У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк»), та ОСОБА_4 укладено кредитний договір у розмірі 88 тис. доларів США на строк до 19 травня 2038 року зі сплатою 14,3 % річних за користування кредитом. Назабезпечення виконання умов кредитного договору в цей же день між банком, ОСОБА_4 та ним укладено договір поруки та договір іпотеки - між банком і позичальником. Без його відома та згоди між банкомта ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої змінено зобов'язання позичальника по сплаті кредиту та процентів, перенесено строки платежів та передбачені додаткові санкції за невиконання позичальником зобов'язань та умов кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, як поручителя.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України просив суд визнати договір поруки від 20 травня 2008 року припиненим.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Припинено дію договору поруки, укладеного 20 травня 2008 року міжвідкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3

У касаційній скарзі ПАТ «Укргазбанк» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що банком без повідомлення та згоди поручителя змінено зобов'язання позичальника по сплаті кредиту та процентів, перенесено строки платежів та передбачив у додатковій угоді додаткові санкції за невиконання позичальником зобов'язань та умов кредитного договору, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Проте погодитись із таким висновком не можна, оскільки суди дійшли його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають; суди не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому порушили норми як процесуального, так і матеріального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 20 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір у розмірі 88 тис. доларів США на строк до 19 травня 2038 року зі сплатою 14,3 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_4 передала в іпотеку банку придбану за кредитні грошові кошти квартиру АДРЕСА_1.

Також 20 травня 2008 року між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

31 грудня 2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору.

Так, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2013 року, задоволено позов ПАТ «Укргазбанк» та стягнуто на його користь в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2008 року в розмірі 121 690 доларів США та 112 637 грн 20 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання договору поруки від 20 травня 2008 року припиненим відмовлено.

У ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При розгляді справи про стягнення заборгованості за кредитним договором апеляційний суд встановив, що ОСОБА_3 не заперечувалась наявність заборгованості, її розмір не оспорювався.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З огляду на визначений ст. 129 Конституції України принцип обов'язковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили, а також на зміст ст. ст. 553, 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором та відмову в задоволенні позову поручителя про визнання недійсним договору поруки, в якому судом розглядалося питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про припинення поруки суду необхідно враховувати встановлення таким судовим рішенням указаних обставин.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року № 6-2017цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, судиу порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернули; не встановили дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору та договору поруки; не врахували обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі про стягнення кредитної заборгованості, чи досліджувались і у цій справі доводи про припинення поруки, та дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик