АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №646/101/15-ц Головуючий суддя І інстанції Журавель В. А.
Провадження № 22-ц/790/5701/16 Суддя доповідач Трішкова І.Ю.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Трішкової І.Ю.,

суддів: Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, про визнання права власності на частину жилого будинку за набувальною давністю та про припинення права власності на частину домоволодіння,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся суд з позовом про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю та про припинення права власності на частину домоволодіння, посилаючись на те, що йому на праві власності належить 63/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2001 року. Власником 37/100 частин домоволодіння є Червонозаводська податкова інспекція, правонаступником якої є Основ'янська об'єднана державна податкова інспекція, на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 1997 року, яке до цього часу не виконано і право власності на цю частину домоволодіння до цього часу не зареєстровано. У зв'язку із тим, що реального виділу власникам належних їм часток домоволодіння в натурі не проводилося, а відповідач Східна ОДПІ на протязі двадцяти років своїх прав на домоволодіння не пред'являло, позивач з моменту придбання житла і до цього часу добросовісно, відкрито та безперервно володіє і користується повністю всім будинком, в тому числі і 37/100 частинами. При цьому він здійснював капітальний та поточний ремонти всього домоволодіння та утримував його у належному стані. Позивач вважає, що спірна частина домоволодіння не має власника і на цю частину протягом довгого часу ніхто не претендував, тому позивач не порушує чиїх-небудь прав, що свідчить про правомірність володіння ним спірною частиною. На підставі викладеного позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 37/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

01 липня 2015 року позивач доповнив заявлені позовні вимоги та просив суд припинити право власності Основ'янської ОДПІ на 37/100 частин жилого будинку по АДРЕСА_1 у зв'язку із знищенням частини 37/100 будинку в результаті пожежі.

У судових засіданнях суду першої інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Харківської міської ради Шалак Я.О. проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що 37/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належать державі Україна в особі податкової інспекції Червонозаводського району м. Харкова, правонаступником якої є Основ'янська ОДПІ на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.04.1997 року, яке в КП «ХМБТІ» не зареєстровано. Вказане домоволодіння не є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Представник відповідача Східної ОДПІ м. Харкова Швед А.В. проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що відповідач є власником 37/100 частин спірного домоволодіння на підставі рішення суду, яке дійсно не зареєстровано, однак з якої причини пояснити судові не змогла. Також представник відповідача пояснила, що витрат на утримання частини домоволодіння Східна ОДПІ не несе.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 37/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 за набувальною давністю відмовлено. У задоволенні позову про припинення права власності Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області на 37/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року, просив його скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційній скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що при заволодінні 37/100 частинами домоволодіння по АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 знав, що у нього відсутні правові підстави для набуття права власності на цю частину, оскільки право власності на 37/100 частин домоволодіння за рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 1997 року перейшло до держави.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й судова колегія.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи 13 лютого 2001 року ОСОБА_1 придбав 63/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. за р. №1485.

Це дерев'яний, обкладений цеглою, жилий будинок літ. А-1, житловою площею 19, 4 кв. м., жилий будинок літ. Б-1 житловою площею 11,5 кв. м., та надвірні будівлі: два сараї літ. Д, З, один льох літ. В, навіс літ. Е, вбиральня літ. К, огорожа № 1, 2, 5, колодязь № 4, що розташовані на земельній ділянці площею 600 кв. м. (т. 1 а. с. 8).

Право власності на вказану частину нерухомого майна було зареєстровано за позивачем 20 грудня 2001 року у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №55338.

Відповідно до рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 1997 року 37/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належить державі в особі податкової інспекції Червонозаводського району м. Харкова, правонаступником якої натепер є Східна об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова ГУ ДФС в Харківській області (т. 1 а. с. 4-5, т. 2 а. с. 49).

Таким чином, відповідно до вимог Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, який діяв на час ухвалення вищевказаного судового рішення, держава в особі податкової інспекції Червонозаводського району м. Харкова набула право власності на 37/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 з моменту набрання чинності рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 1997 року.

Крім того, судова колегія погоджується й з висновком суду першої інстанції в частині відмови у припиненні права власності Східної ОДПІ м. Харкова на 37/100 частин домоволодіння, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення.

В позовній заяві від 01 липня 2015 року та в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 послалася як на підставу припинення права власності відповідача на спірну частину домоволодіння її знищення в результаті пожежі.

Як вбачається з акту про пожежу 04 лютого 2009 року в житловій кімнаті за адресою АДРЕСА_1 сталася пожежа, внаслідок якої пошкоджено конструктивні елементи покрівлі, причина пожежі - коротке замикання електричної проводки (т. 1 а. с. 119).

З даного акту не вбачається, в якому саме житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 сталася пожежа.

В судовому засіданні 13 травня 2016 року позивач ОСОБА_1 пояснив судові, що пожежа сталася в будинку літ А-1, який він зайняв після укладання договору купівлі-продажу.

Таким чином, обставини, викладені в позові щодо знищення 37/100 частин домоволодіння, які належать саме відповідачу Східній ОДПІ, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Судова колегія вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при заволодінні чужим майном він не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на спірну частину домоволодіння за набувальною давністю. Тому в даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне заволодіння чужим майном. Крім того, позивач визначив позовні вимоги, які взаємовиключають одна одну, оскільки діючим цивільним законодавством не передбачено визнання права власності на майно, яке знищено, тому що воно, навпаки, має бути припиненим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: Л.В. Гуцал

Р.М. Піддубний