ухвала

іменем україни

28 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

СитнікО.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції до ОСОБА_5, Приватного акціонерного товариства «Сумська фірма «Усе для дому» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Сумської області від 05 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5, Приватного акціонерного товариства «Сумська фірма «Усе для дому» (далі - ПрАТ «Сумська фірма «Усе для дому») про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 січня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 014/05-15/633, відповідно до якого позичальник отримала кредит у сумі 75 тис. доларів США строком до 10 січня 2014 року зі сплатою 13 % річних.

На забезпечення виконання вказаних зобов'язань майновим поручителем ПрАТ «Сумська фірма «Усе для дому», яке є правонаступником Сумського акціонерного товариства фірми «Усе для дому», за договором іпотеки від 16 червня 2007 року, в іпотеку банку був переданий склад № 2, літ. «В-12», цегла, загальною площею 2 771,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 10 листопада 2014 року (з урахуванням уточнень до позову) утворилася заборгованість у розмірі 42 647,09 доларів США, що еквівалентно 617 103 грн 35 коп., із яких: 32 383,02 доларів США (еквівалентно 468 582 грн 26 коп.) - тіло кредиту; 8 540,09 доларів США (еквівалентно 123 575 грн 10 коп.) - проценти; 1 723,98 доларів США (еквівалентно 24 945 грн 99 коп.) - пеня, позивач просив стягнути вказану суму боргу із ОСОБА_5; у рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної у межах виконавчого провадження.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 647,09 доларів США, що еквівалентно 617 103 грн 35 коп.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - склад № 2, літ. «В-12», цегла, загальною площею 2 771,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1, - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 42 647,09 доларів США, що еквівалентно 617 103 грн 35 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 05 серпня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Проте рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд виходив із того, що за кредитним договором від 11 січня 2007 року № 014/05-15/633 позичальник ОСОБА_5 отримала кредитні кошти і взяла на себе відповідні зобов'язання не як фізична особа, а як фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5), оскільки, зокрема, отримала кредит із цільовим використанням - на розвиток бізнесу. Вказане, як зазначив апеляційний суд, підтверджується письмовою вимогою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 28 березня 2014 року про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 11 січня 2007 року № 014/05-15/633, адресованою саме ФОП ОСОБА_5, та перепискою між ними.

Крім того, відповідно до договору іпотеки, укладеного 16 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Сумським акціонерним товариством фірмою «Усе для дому» (у формі закритого акціонерного товариства), правонаступником якого є ПрАТ «Сумська фірма «Усе для дому», останнє виступило майновим поручителем за зобов'язаннями позичальника, а саме суб'єкта підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_5, свідоцтво про державну реєстрацію від 08 вересня 2004 року № 2 000490, видане Виконавчим комітетом Сумської міської ради.

За таких обставин апеляційний суд вважав, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклало кредитний договір № 014/05-15/633 із ФОП ОСОБА_5, а договір іпотеки укладено з юридичною особою - Сумським акціонерним товариством фірмою «Усе для дому» (у формі закритого акціонерного товариства), яка виступила майновим поручителем ФОП ОСОБА_5

У зв'язку із чим апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_5 як фізичної особи.

Крім того, апеляційний суд виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав, заявлених у позові, оскільки за договором іпотеки від 16 червня 2007 року Сумське акціонерне товариство фірма «Усе для дому» (у формі закритого акціонерного товариства) виступило майновим поручителем за зобов'язаннями суб'єкта підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_5, а не фізичної особи ОСОБА_5, як зазначено у позові.

При цьому суд у рішенні зазначив, що відмова ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у задоволенні заявленого у справі позову не позбавляє позивача права на стягнення з інших підстав заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом подання відповідного позову до господарського суду.

Однак із вказаними висновками у повному обсязі неможливо погодитися, оскільки, правильно встановивши обставини справи, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального закону, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Частинами 1 і 2 ст. 15 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також щодо інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст. ст. 1, 12 ГПК України господарському суду підвідомчі справи між юридичними особами у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Згідно зі ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Розгляд справ між юридичними особами віднесено до компетенції господарського суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У справі, що розглядається, ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_5, яка, як установив суд на підставі наявних у справі доказів, підписуючи кредитний договір, діяла як ФОП ОСОБА_5, а також позовні вимоги до ПрАТ «Сумська фірма «Усе для дому» про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто до юридичної особи, отже, зазначена справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Положеннями ч. 1 ст. 340 ЦПК України передбачено, що судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених у ст. ст. 205 і 207 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. ст. 205, 336, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 05 серпня 2015 року скасувати, провадження у справі закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак