АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1464/16 Справа № 206/3580/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат на його утримання до ОСОБА_3.

Крім того, у липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з аналогічним позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат на його утримання до того ж суду, однак до іншого сина - ОСОБА_4.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2015 року вищевказані позови були об»єднані у одне провадження.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 29.07.2015 року та довічно. Та стягнув з ОСОБА_3 на користь батька - ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 07.07.2015 року та довічно.

Судом допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат - відмовлено.

Також, судом було вирішено питання щодо родподілу судових витрат між сторонами.

З цим рішенням не погодився позивач ОСОБА_2 і 21.12.2015 року звернувся з апеляційною скаргою, у якій, просить рішення суду першої інстанції, у частині стягнення аліментів на його користь з ОСОБА_3 та у частині відмови у стягненні додаткових витрат скасувати та ухвалити нове рішення, у оскаржуваній частині, про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, позивач вважає, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини у справі, що мають суттєве значення для розгляду справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а також те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права.

Вислухавши доводи учасників процесу, які зявилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Довідка про доходи батька, який ставить питання про стягнення аліментів, є лише одним із засобів доказування, передбачених ч. 2 ст. 57 ЦПК України і не заперечують факт потреби батька у матеріальній допомозі.

Судом першої інстанції було досліджено надані сторонами докази і достовірно встановлено, що ОСОБА_2 є батьком відповідачів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 3, 34).

Відповідно до довідки ПФУ Самарського району м. Дніпропетровська Тонконог ОСОБА_5 є пенсіонером, має статус «Дитина війни» та розмір його пенсії складає 1590,98 грн. (а. с. 5, 26).

Згідно до наданих виписок з амбулаторної картки хворого, підтверджується факт перебування позивача на диспансерному обліку, що він страждає рядом хронічних захворювань та знаходиться під наглядом кардіолога та невропатолога. Проживає та зареєстрований у домоволодінні, яке він подарував відповідачу ОСОБА_3.

Позивач зазначав, що значні кошти повинен витрачати на придбання ліків, однак, відповідних належних доказів у підтвердження вказаних тверджень, а ні суду першої, а ні апеляційної інстанції не надав. Як не надав і доказів того, що потребує постійного стороннього догляду і допомоги, чи втратив здібності до самообслуговування, пересування. У зв»язку з чим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у частині щодо стягнення з відповідачів на його користь додаткових витрат. З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги у цій частині підлягають відхиленню.

Однак, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 надав докази того, що він є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивач є непрацездатною особою похилого віку, страждає на хронічні хвороби, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно знайшов обґрунтованими його вимоги про стягнення аліментів з його повнолітніх дітей.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідачів, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, а також обов'язок відповідачів по утриманню батьків. Суд першої інстанції, повно і всебічно дослідивши обставини справи та надавши оцінку доказам, вірно врахував, що визначення розміру аліментів залежить від матеріального та сімейного стану сторін, також врахував можливість одержання утримання від інших дітей, що передбачено ст. 205 СК України.

Згідно ч.1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частині від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню на користь позивача з ОСОБА_4, суд першої інстанції врахував те, що відповідач ОСОБА_4 працює у ТОВ ВКФ «Ігрек» та має сталий заробіток, тому, вважав за необхідне визначити аліменти у розмірі 1/8 частини від його заробітку. Однак, у цій частині рішення суду не оскаржувалось.

Рішення суду першої інстанції було також оскаржено у частині позовних вимог до ОСОБА_3, а саме щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача у розмірі 200 грн. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги ті обставини, що він офіційно не працює, має не стабільний, мінливий дохід, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.28), у звязку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягувати з ОСОБА_3 на користь позивача слід визначити у твердій грошовій сумі та розмір якої складатиме - 200 грн. на місяць.

Колегія суддів погоджується з прийнятим судом першої інстанції рішенням, оскільки воно ґрунтується на доказах, наданих сторонами та винесено з урахуванням вимог ст.ст. 10,11, 60 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має.

За таких обставин та з урахуванням того, що судом першої інстанції питання щодо ухвалення рішення вирішено з додержанням порядку, встановленого для його вирішення, а наведені в скарзі доводи не належать до тих підстав, з якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення. Колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року не вбачає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_7