Справа №2-356/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва,

у складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.,

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про припинення права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись з позовом до відповідача та просили припинити право власності ОСОБА_3, на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2, загальною площею 151,1 кв.м., жилою площею 74,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2, загальною площею 151,1 кв.м., жилою площею 74,7 кв.м.

Виплатити ОСОБА_3, в рахунок компенсації за припинення права власності на 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_2 грошові кошти в сумі 278800,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що їм на праві власності в рівних частинах належить 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_2.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_2.

Третім особам ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві власності в рівних частинах належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_2.

Отже, позивачам та відповідачу належить на праві власності 1/2 частина зазначеного житлового будинку, а саме квартира №1.

Позивачі вважають, що є всі підстави для припинення права власності відповідача на 1/4 частину житлового будинку з огляду на наступне.

Частка відповідача складає 1/4 частину житлового будинку, тому на думку позивачів вона є незначною та не може бути виділена в натурі, що встановлено рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.09.2014 року.

Також зазначили, що спільне володіння та користування з відповідачем квартирою №1 в житловому будинку АДРЕСА_2 є неможливим, оскільки між ними виникають постійно конфлікти.

Позивачі та відповідач не можуть між собою узгодити порядок користування та володіння спірним житловим приміщенням.

Рішенням суду відповідач був вселений у спірний житловий будинок, однак після вселення у вересні 2010 року відповідач у ньому не проживає і по сьогоднішній день.

Вважають, що припинення права власності відповідача на частку у праві власності на житловий будинок не завдасть ОСОБА_3 істотної шкоди, оскільки він постійно проживає у квартирі своєї дружини за адресою: АДРЕСА_1, а також має на праві власності житло у м. Вільнюс, Литва.

На даний час житлова площа будинку складає 97,5 кв.м. Всі прибудови до квартири №1 спірного житлового будинку, здійснювали позивачі, у зв'язку з чим площа будинку збільшилась.

На підставі викладеного вважають, що є всі підстави для припинення права власності відповідача на 1/4 частину у житловому будинку, у зв'язку з чим просили позов задовольнити.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Зазначив, що не зважаючи на те, що він не проживає у спірному житловому будинку, він часто буває на прибудинковій території, зокрема, в господарській будівлі - сараї, який використовує як майстерню.

Пояснив, що іншого житла в нього немає, а позивачі переважну більшість часу проживають за кордоном, тому він не вбачає підстав для припинення його частки у спільному житловому будинку.

З урахуванням викладеного просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про дат та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові пояснення в яких проти задоволення позову не заперечував та просив справу розглядати без його участі.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Третя особа Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, надіслала на адресу суду письмові пояснення в яких при ухвалені рішення просила суд врахувати інтереси малолітньої ОСОБА_7, 2011 р.н. та задовольнити позов. Також, просила справу розглядати без участі її представника.

Суд, вислухавши думку представника позивачів, відповідача, вислухавши свідка, врахувавши письмові пояснення третіх осіб ОСОБА_5 та Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що позивачі, відповідач та треті особи у справі: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2.

1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_2 належить позивачам на підставі договору обміну від 11.05.1997 року, посвідченого Кондратенком М.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в КП «КМБТІ» 02.04.1999 року за реєстром №11024.

Відповідачу на праві власності належить 1/4 частини зазначеного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.08.2003 року, виданого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 15.08.2003 року.

Відповідач ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_2 не зареєстрований, що підтверджується довідкою форми №3 ВСП «Батиївський» від 28.10.2013 року.

Третім особам ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві власності в рівних частинах належить 1/2 частина житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.01.1983 року, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою, що встановлено рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.04.2014 року.

Житловий будинок АДРЕСА_2, загальною площею 151,1 м.кв. умовно складається з двох квартир:

квартира № 1, загальною площею 78,7 м.кв. та складається з: коридору - 12,8 м.кв.; житлової кімнати - 17,1 м.кв.; ванної кімнати - 3 м.кв.; туалету - 1,7 м.кв.; комори - 1,2 м.кв.; житлової кімнати - 22,8 м.кв.; житлової кімнати -20,3 м.кв.;

квартира № 2, загальною площею 72,4 м.кв. та складається з: коридору - 5,4 м.кв.; вбиральні - 1,8 м.кв.; ванної кімнати - 4,2 м.кв.; кухні - 13,3 м.кв.; житлової кімнати - 18,1 м.кв.; житлової кімнати - 19,2 м.кв.; сіней - 10,4 м.кв.

Між співвласниками житлового будинку склався певний порядок користування, відповідно до якого позивачі та відповідач користуються квартирою №1, а треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 квартирою №2.

Позивачі просили припинити право власності ОСОБА_3, на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2 та визнати за ними в рівних частинах право власності на вказану 1/4 частини житлового будинку з виплатою ОСОБА_3, в рахунок компенсації за припинення його права власності грошових коштів в сумі 278800,00 грн.

Як на підставу своїх позовних вимог позивачі посилались на те, що частка відповідача у житловому будинку АДРЕСА_2, є незначною та не може бути виділена в натурі, спільне користування та володіння позивачами та відповідачем спірним житловим будинком неможливе.

Припинення права власності відповідача на його частку у житловому будинку не завдасть йому істотної шкоди, оскільки відповідач тривалий час проживає за іншою адресою, в спірному житловому будинку він ніколи не проживав та не проживає на даний момент.

Суд погоджується з вказаними твердженнями позивачів з огляду на наступне.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2009 року задоволено позовні вимоги відповідача ОСОБА_3 про вселення в спірний житловий будинок АДРЕСА_2.

Проте, після вселення у вересні 2010 року в спірний житловий будинок відповідач жодного разу у ньому не проживав.

Встановлено, що разом з позивачами в будинку АДРЕСА_2 проживає син ОСОБА_2 та онук ОСОБА_1 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

Дана обставина підтверджується довідкою форми №3, виданої ВСП «Батиївський» від 28.10.2013 року.

Як пояснив судовому засіданні представник позивачів, тривалий час між позивачами та відповідачем існують неприязні відносини, внаслідок чого вони не можуть дійти згоди з приводу користування квартирою №1 житлового будинку.

Зазначені обставини підтверджуються листом Солом'янського районного управління ГУ МВС України в м. Києві від 29.05.2015 року №50/І-2015.

Під час розгляду справи також було встановлено, що в 2013 році відносно відповідача було складено два адміністративні протоколи за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 192 КУпАП (порушення громадянами строків реєстрації (перереєстрації) нагородної, вогнепальної, холодної чи пневматичної зброї і правил взяття її на облік) та ст. 174 КУпАП (стрільба з вогнепальної, холодної метальної чи пневматичної зброї, пристроїв для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії в населених пунктах і в не відведених для цього місцях або з порушенням установленого порядку).

Вказане підтверджується листом Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 07.12.2015 р. №54/305.

Слід звернути увагу на те, що у зазначеному листі зазначено, що відповідач ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Факт притягнення відповідача до відповідальності за вказаними статтями характеризує його з негативної сторони та становить потенційну небезпеку для життя та здоров'я позивачів і особливо малолітньої дитини.

У зв'язку з постійними суперечками між позивачами та відповідачем з приводу користування спірним будинком 09.08.2012 року ОСОБА_1 звернулась з відповідною заявою до Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини.

Листом від 03.09.2012 року №3479 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що квартира АДРЕСА_2 поставлена на контроль у ВСП «Батиївський» з метою захисту житлових та майнових прав малолітньої дитини.

Крім того, з листа Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.08.2015 року №108/24-1993 вбачається, що присутність малолітнього ОСОБА_7 при частих конфліктних ситуаціях шкідливо впливатиме на його розвиток, становлення дитячої психіки.

Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації також надала до суду акт обстеження умов проживання від 11.11.2015 року малолітнього ОСОБА_7, 2011 р.н. в спірному житловому будинку.

Зазначеним актом було встановлено, що в будинку по АДРЕСА_2 створені хороші умови для проживання дитини.

Також було встановлено, що співвласник ОСОБА_3 характеризується з негативного боку, а його поведінка негативно позначається на психологічному стані дитини.

Неможливість спільного користування та володіння сторонами у справі житловим будинком також підтвердила свідок ОСОБА_9, яка була допитана в судовому засіданні.

Свідок пояснила, що відповідач ОСОБА_3 жодного дня не проживав в спірному житловому будинку. Приблизно один рік назад він почав періодично з'являтись на прибудинковій території, проте в житловий будинок він не заходить. Свідок також підтвердила, що між позивачами та відповідачем періодично виникають конфлікти через неприязні стосунки один з одним.

Оцінюючи покази свідка, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідок не заінтересована в справі і підстав для обмови відповідача у неї немає, її покази не суперечать іншим матеріалам справи. Тому і підстав для сумніву у правдивості пояснень представника позивача щодо не проживання відповідача у спірному житловому будинку та стосовно неприязних стосунків між сторонами у суду немає.

З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що спільне володіння і користування сторонами житловим будинком є неможливим.

Судом також встановлено, що частка відповідача у праві власності на житловий будинок в розмірі 1/4 частини є незначною та не може бути виділена в натурі.

Дана обставина була встановлена рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року.

З вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_3 просив суд виділити йому в натурі 1/2 частини квартири №1, що дорівнює 26,06 % від загальної площі домоволодіння АДРЕСА_2, а саме кімнату 1-6, площею 20.3 кв.м. та кімнату 1-5, площею 22,8 кв.м.

Проте, суд дійшов висновку, що такі вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26 березня 2014 року задоволено клопотання ОСОБА_3 та призначено у справі будівельно-технічну експертизу на вирішення якої, зокрема, було поставлено питання: чи можливий з технічної точки зору виділ в натурі 1/4 частини житлового будинку (1/2 частини квартири №1).

Однак, матеріали справи було повернуто до суду, а ухвала від 26 березня 2014 року залишилася без виконання в зв'язку з ненадходженням попередньої оплати експертизи.

Представниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було надано висновок №37/14 експертного будівельно-технічного дослідження від 05 вересня 2014 року, складеного експертом ТОВ Центр судових експертиз «Альтернатива» Лісниченко С.В.

Відповідно до висновку з технічної точки зору поділ/виділ в натурі з квартири АДРЕСА_2 1/2 її частини (або 1/4 частини будинку) у відповідності до вимог нормативної документації щодо складу квартири, без виконання переобладнання та перепланування, не вбачається можливим.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, та обставина, що частка ОСОБА_3 у праві власності на житловий будинок є незначною та не може бути виділена в натурі, встановлена рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року та не підлягає доказуванню в даній справі.

Також, суд погоджується з твердженнями представника позивачів про те, що припинення права відповідача ОСОБА_3 на частку у праві власності на спірний житловий будинок не завдасть йому істотної шкоди, оскільки сам відповідач в судовому засіданні визнав ту обставину, що він не проживає в житловому будинку, а господарську споруду, яка знаходиться на прибудинковій земельній ділянці, він використовує для роботи.

Тобто відповідач в своїх пояснення зазначив те, що він не використовує своє право власності на частку у спірному житловому будинку разом з господарськими спорудами для задоволення своїх житлових потреб.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у відповідача ОСОБА_3 є інше житло, де він постійно проживає: квартира АДРЕСА_1.

Саме цю адресу він зазначав в своїх позовних заявах, починаючи з 2006 року.

Дана обставина підтверджується копіями позовних заяв (а.с.48-51), а також листом Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 07.12.2015 року №54/305.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_11, дружині відповідача та її сину ОСОБА_12

Вказана квартира складається з двох житлових кімнат, загальною площею 59,70 кв.м., житловою - 34,1 кв.м.

Вказане підтверджується листом КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» від 12.11.2015 року №14856 (И-2015) та договором купівлі-продажу квартири від 12.06.2001 року.

Крім того, встановлено, що у 1991 році, коли відповідач ОСОБА_3 успадкував 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2, його житлова площа складала 36,0 м.кв.

Проте на даний час житлова площа будинку - 97,5 м.кв.

Встановлено, що всі прибудови до квартири №1 житлового будинку були здійсненні позивачами, внаслідок чого житлова площа збільшилась.

Вказані обставини підтверджуються договором-замовлення від 12.06.1991 року на виконання ремонтно-будівельних робіт по замовленням населення та квитанцією до прибуткового касового ордеру №96, розрахунком вартості виконаних робіт та квитанцією до прибуткового касового ордеру №18, та копією інших квитанцій (а.с 53-58).

Крім того, позивачами було замовлено та оплачено вартість робіт по проведенню водо- та газопостачання до квартири №1 спірного житлового будинку, що підтверджується квитанціями (а.с. 59-60).

Проти вказаних обставин, відповідач в судовому засіданні не заперечував, що дозволяє суду зробити висновок про їх доведеність.

В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а за відсутності згоди вирішується судом.

Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Зазначена правова позиція викладена в практиці Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-68цс14.

Згідно з ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий у даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Відповідно до висновку про вартість майна від 29 квітня 2015 року ринкова вартість 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2 становить 278800,00 грн.

Зазначена сума внесена позивачами в рівних частинах на депозитний рахунок Солом'янського районного суду м. Києва, що підтверджується відповідними квитанціями.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що частка відповідача у житловому будинку АДРЕСА_2, є незначною та не може бути виділена в натурі, спільне користування та володіння позивачами та відповідачем спірним житловим будинком неможливе.

Припинення права власності відповідача на його частку у житловому будинку не завдасть йому істотної шкоди, оскільки відповідач тривалий час проживає за іншою адресою, в спірному житловому будинку він ніколи не проживав та не проживає на даний момент.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів суму сплаченого судового збору в розмірі 2788,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 355, 356, 358, 365 ЦК України, ст.ст. 10, 57-58, 60, 61, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про припинення права власності - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2, загальною площею 151,1 кв.м., жилою площею 74,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_2 право власності в рівних частинах на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2, загальною площею 151,1 кв.м., жилою площею 74,7 кв.м.

Виплатити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_3, внесені ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_2, в рахунок компенсації за припинення права власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2 грошові кошти в сумі 278800,00 грн., внесені на депозитний рахунок Солом'янського районного суду м. Києва згідно платіжних доручень №1 та №1 від 04 грудня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_2, інша відома адреса: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір в сумі 2788,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя