У х в а л а

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від Хмельницької області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, посилаючись на те, що рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2013 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Даним рішенням суд стягнув з відповідача 60 тис. доларів США та 3 % річних в розмірі 774, 25 доларів США, що еквівалентно на момент винесення рішення суду - 485 768, 58 грн.

08 жовтня 2013 року відділом державної виконавчої служби Городоцького районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження згідно виконавчого листа від 17 вересня 2013 року

№ 2/672/385/13.

Станом на момент звернення до суду з даним позовом боржником не рішення суду від 23 серпня 2013 року не виконано.

У зв'язку з невиконанням боржником рішення суду позивач зазнає втрат у вигляді інфляційного знецінення вказаних грошових коштів. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивач просив його вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від Хмельницької області від 17 листопада

2015 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 26 231, 50 грн.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні його вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимоги про стягнення інфляційного знецінення коштів.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

Отже відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо нарахування та стягнення індексу інфляції суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано входив із того, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору індексації не підлягає.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Слід зазначити, що на час виконання рішення і сплати гривневого еквівалента отриманих у позику доларів США курс цієї валюти може зрости, то в такому випадку буде порушене право кредитора на отримання еквівалентної переданим у позику доларам США суми і для його відновлення останній мусить зробити витрати, які є збитками в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, заочне рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від Хмельницької області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

І.К.Парінова