У Х В А Л А

8 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Управління Держземагенства у Мелітопольському районі Запорізької області, Веселівська районна державна адміністрація, приватний нотаріус Скориченко Антоніна Володимирівна, про визнання договорів міни незаконними та державних актів на право власності на землю недійсними,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 2 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У червні 2016 року від ОСОБА_4 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини першої статті 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави заявниця додає ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2012 року та постанову Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року, в яких, на її думку, зазначена норма матеріального права застосована по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 При цьому, суди встановивши, що оспорювані договори міни земельних ділянок, укладені між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, суперечили нормам діючого земельного законодавства на час їх укладення, однак враховуючи той факт, що за життя ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, укладені 12 серпня 2004 року договори міни не оспорював та відповідач подав заяву про застосування позовної давності, дійшли висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, яка є спадкоємицею ОСОБА_7 на підставі вимог частини 4 статті 267 ЦК України.

Разом з тим, у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2012 року, суд касаційної інстанції, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору міни земельної ділянки. Задовольняючи позов, суд дійшов такого висновку, встановивши, що між позивачем і відповідачем 26 грудня 2002 року укладений договір міни земельної ділянки, про порушення свого права позивачка дізналась у 2010 році, укладеною угодою відбулося відчуження спірної земельної ділянки поза волею її власника.

Отже, у справах наявні різні встановлені судами фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Що стосується наданої для порівняння постанови Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року, то вона не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, з підстави пункту 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, оскільки постанова Верховного Суду України не є судовим рішенням касаційної інстанції, ухваленим в порядку касаційного провадження, визначеному главою 2 розділу V ЦПК України.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Управління Держземагенства у Мелітопольському районі Запорізької області, Веселівська районна державна адміністрація, приватний нотаріус Скориченко Антоніна Володимирівна, про визнання договорів міни незаконними та державних актів на право власності на землю недійсними відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема