У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 32 446 грн 63 коп., яка складається з 6 196 грн 24 коп. - заборгованості за кредитом, 13 302 грн 05 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 11 165 грн 17 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 250 грн - штрафу (фіксована частина), 1 533 грн 17 коп. - штрафу (процентна складова).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 січня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 30 тис. грн на термін до 17 вересня 2009 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором з ОСОБА_5 укладений договір поруки.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 28 квітня 2014 року утворилася зазначена вище заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, оцінивши докази, подані сторонами (ст. 212 ЦПК України), виходив із того, що позивачем повторно заявлено вимогу про стягнення заборгованості за сумою кредиту, яка вже стягнута рішенням Бердянського міськрайонного суду від 25 листопада 2010 року.

Висновки судів є правильними з урахуванням встановлених обставин справи та вимог ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України щодо належності, допустимості доказів і обов'язку доказування та надання доказів.

Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи, зокрема позовної заяви, вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено позов на підставі ст. ст. 525-527, 1054, 61, 554 ЦК України.

Письмової заяви про зміну чи доповнення позовних вимог відповідно до ст. 31, ч. 1 ст. 119 ЦПК України позивач не подавав, пославшись у касаційній скарзі, що саме суд зобов'язаний був витребувати у ПАТ КБ «ПриватБанк» докази та уточнити його вимоги.

За таких обставин, з урахуванням заявлених позивачем вимог, суди попередніх інстанцій правильно відмовили у позові до боржника та поручителя.

Доводи касаційної скарги висновки судів не спростовуютьі зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А. Черненко