ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
УХВАЛА

12 січня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Чернишової Є.Ю.,

за участі секретаря Соловей Ж.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2;

представника відповідача ОСОБА_3, -

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 комбінату комунальних підприємств, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області знаходиться вищезазначена справа.

Представником позивача в судовому засіданні подана заявапро забезпечення позову у зазначеній справі, в якій просив суд вжити заходів по забезпеченню позову шляхом накладання арешту на все майно та розрахункові рахунки відповідача в межах взначеної суми позовних вимог, що належать відповідачу та заборонити проводити будь-які дії, спрямовані на відкриття нових рахунків задля ухилення від виконання судового рішення та безпідставного переводу грошових коштів з основного рахунку на нові або на інші витрати. Вимоги обґрунтовує тим, що існують підстави побоюватись, що відповідач може розпорядитись наявним у нього майном та відчужити його на користь інших осіб, для ухилення від виконання рішення суду, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення заяви про забезпечення позову з підстав її необґрунтованості.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Як розяснено у п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів, наприклад обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме заяви про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на майно та рахунки відповідача ОСОБА_4 комбінату комунальних підприємств, яке є комунальним підприємством, а отже забезпечення позову у обраний позивачем спосіб може призвести до порушення режиму діяльності підприємства, а також порушити права інших осіб, зокрема працівників.

Суд вважає, що заявником не наведено переконливих доказів того, що невжиття заходів про забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Посилання позивача на те, що існують підстави побоюватись, що відповідач може здійснити відчуження свого майна, судом оцінюється як припущення, оскільки жодного підтвердження вказаному, позивачем суду не надано.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Є.Ю.Чернишова