Справа №: 272/554/16-ц
Провадження № 2/272/402/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року

Андрушівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Палазюк В.М.

при секретарі - Поліщук Т.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_1С.) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь коштів згідно договору купівлі-продажу № 270893 від 25.02. 2014 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 12078 грн., витрати на правову допомогу 1000 грн. та 551,20 грн. судового збору. Посилається на те, що згідно зазначеного договору він передав у власність ОСОБА_2 косметичні засоби, найменування та кількість яких визначені у акті прийому передачі товару вартістю 5 900 грн. В свою чергу ОСОБА_2 здійснила авансовий платіж у розмірі 300 грн. в день підписання договору та зобов»язалась 200 грн. сплатити в строк до 02.03.2014 року, а решту суми в розмірі 5400 грн. сплатити рівними частинами по 540 грн. до 25 числа кожного місяця протягом десяти місяців. Останній день розрахунку 25.12.2014 року. У звязку з тим, що відповідач відмовилась в подальшому сплачувати за придбаний товар, чим порушила взяті на себе зобовязання, просив стягнути заборгованість з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за період з березня 2014 року по квітень 2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі продажу № 270893 від 25.02. 2014 року, як такий, що вчинений під впливом помилки. Посилається на те, що під час укладення договору вона помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, а саме предмета правочину та ціни договору, оскільки в акті прийому - передачі не зазначена ціна кожного найменування товару. Наступного дня вона поцікавилась властивостями та ціною придбаних нею косметичних засобів в мережі Інтернет і зрозуміла, що куплений нею товар має значно меншу ціну, ніж зазначена в договорі, що додатково сприяло її помилковому сприйняттю дійсної ціни договору та придбаного товару. Враховуючи розмір її заробітної плати, яку на той час отримувала, вона не підписала б ні договору ні акту прийому передачі товару, якби розуміла, що в них зазначена ціна саме за три косметологічні засоби, а не за всі найменування товарів, зазначених в акті. Просила застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України .

Представник позивача за довіреністю, ОСОБА_4, надіслала клопотання про розгляд справи у відсутності ФОП ОСОБА_1 та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав визначених у позовній заяві та просила суд задовольнити позов. Зустрічний позов не визнала, надіславши письмові заперечення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилась, надіслала клопотання про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що зустрічний позов підтримує, а первісний не визнає.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2014 року між ФОП ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 ( покупець) укладено договір купівлі-продажу №270893, за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупця косметичні засоби, найменування та кількість яких зазначені у акті прийому-передачі товару, а покупець зобовязується прийняти та оплатити вказаний товар на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.4 цього договору ціна товару становить 5900 грн.

Відповідно до п.5 договору розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі, шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж у розмірі 300 грн., 200 грн. сплачує до 02.03.2014 року. Залишок у розмірі 5400 грн. покупець оплачує рівними частками протягом 10 місяців по 540 грн. на місяць до 25 числа кожного місяця. Покупець зобовязаний повністю розрахуватись за товар не пізніше 25 грудня 2014 року.

Відповідно до п.6 цього договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі товару.

На виконання умов договору купівлі-продажу, сторони підписали акт прийому-передачі товару, відповідно до змісту якого продавець у повному обсязі передав у власність покупця, а покупець його прийняв. Будь-які зауваження та претензії до якості та кількості товару у покупця відсутні.

Пунктом 8.3 договору купівлі-продажу передбачено, що покупець зобовязаний сплатити товар відповідно до положень, встановлених цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема акту прийому передачі товару, відповідач отримала товар, будь-яких зауважень та претензій з приводу його якості та кількості не висловила, сплатила аванс в сумі 300 грн, як передбачено договором.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов»язань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Із зустрічної позовної заяви, пояснень позивача, викладених нею в запереченнях вбачається, що вона підписала як договір так і акт прийому передачі товару. Будь яких перешкод щодо прочитання нею договору, з»ясування всіх питань, що мають істотне значення, вона не навела, отже не була позбавлена можливості отримання інформації щодо кількості та ціни кожного найменування. Згідно п. 18 спірного договору на підтвердження того, що договір прочитано сторонами, відображає їх наміри та містить всі істотні умови, щодо яких сторони бажають досягти згоди, сторони поставили свої підписи.

Таким чином, суд вважає, що договір відповідає дійсним намірам сторін відповідач , ознайомившись та підписавши його, реалізувала своє волевиявлення щодо його укладення та придбання даного товару.

Посилання відповідача на відзиви та ціну товару, яку відповідач отримала в мережі Інтернет після підписання договору, розмір її заробітної плати не підтверджують наявність помилки щодо природи правочину, прав та обов"язків сторін безпосередньо під час укладення договору.

Встановивши зазначені обставини, суд не вбачає підстав для визнання оспорюваної угоди недійсною із підстав того, що угода укладена під впливом помилки.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Враховуючи вказані норми законодавства та умови договору купівлі-продажу, позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а ОСОБА_2 в свою чергу, отримавши товар, свої зобов'язання згідно договору купівлі-продажу не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, тому суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача не сплачені за товар кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком позивача в частині нарахування інфляційних та 3% річних , які нараховані позивачем на суму 5600 грн., починаючи з березня 2014 року, однак договором передбачені щомісячні платежі. Крім того позивачем нараховані інфляційні та 3% річних не лише на заборгованість, але й відсотки на нараховані відсотки.

При визначенні суми боргу з урахуванням вимог ст.625 ЦК України суд виходить з такого розрахунку:

В березні 2014 року відповідач не сплатила 200 грн, тому інфляційні становлять 4.00 грн (200 х 1.02 200), а 3% річних 0,50 грн. (200грн. х 3% : 365 х 31 - кількість днів прострочення ).

В квітні 2014 року з врахуванням щомісячного платежу заборгованість відповідача становила 740 грн., відповідно інфляційні 24.42 грн. (740 х 1.033 -740), а 3% річних 1,82 грн. (740 грн. х3% :365 х 30).

Кожен наступний місяць заборгованість збільшується на 540 грн. і лише в січні 2015 року у позивача виникає право на отримання інфляційних та 3% річних із суми 5600 грн. і розрахунок буде наступний:

травень 2014 року- заборгованість 1280 грн., інфляційні -48.64 грн., 3% річних 3.26 грн.

червень 2014 року- заборгованість 1820 грн., інфляційні -18.20 грн., 3% річних 4.49 грн.

липень 2014 року- заборгованість 2360 грн., інфляційні -9.44 грн., 3% річних 6.01 грн.

серпень 2014 року- заборгованість 2900 грн., інфляційні -23.20 грн., 3% річних 7.39грн.

вересень 2014 року- заборгованість 3440 грн., інфляційні -99.76 грн., 3% річних- 8.48 грн.

жовтень2014 року- заборгованість 3980 грн., інфляційні -35.52 грн., 3% річних-10.14 грн.

листопад2014 року- заборгованість 4520грн., інфляційні -85.88 грн., 3% річних-11.15 грн.

грудень 2014 року-заборгованість 5060 грн., інфляційні-151.80 грн.,3% річних- 12.89 грн.

січень 2015 року заборгованість 5600 грн., інфляційні - 173.60 грн.

лютий 2015 року заборгованість 5600 грн., інфляційні - 296.80 грн.

березень 2015 року заборгованість 5600 грн., інфляційні - 604.80 грн.

квітень 2015 року заборгованість 5600 грн., інфляційні - 784.00 грн.

травень 2015 року заборгованість 5600 грн., інфляційні 123.20 грн.

червень 2015 року заборгованість 5600 грн., інфляційні - 22.40 грн.

липень 2015 року не нараховується, оскільки індекс інфляції становив 0,99

серпень 2015 року не нараховується, оскільки індекс інфляції становив 0,992

вересень 2015 року заборгованість 5600 грн., інфляційні -128.80 грн.

жовтень 2015 року не нараховується, оскільки індекс інфляції становив 0,987

листопад 2015 року заборгованість 5600 грн., інфляційні -112.00 грн.

грудень 2015 року заборгованість 5600 грн., інфляційні -39.20 грн.

січень 2016 року заборгованість 5600 грн., інфляційні -50.40 грн.

лютий 2016 року не нараховується, оскільки індекс інфляції становив 0,996

березень 2016 року заборгованість 5600 грн., інфляційні -56.00 грн.

квітень 2016 року заборгованість 5600 грн., інфляційні -196.00 грн.

За період січень 2015 року квітень 2016 року заборгованість була 5600 грн. та 486 днів прострочення, тому 3% річних становить 223,69 грн.

Таким чином заборгованість відповідача, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 8977,81 грн., з яких: 5600 грн . - основний борг; 3088, 06 грн. -інфляційні нарахування, 289,82 грн. три проценти річних.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 звернувся за юридичною допомогою до ПП «Сучасна Феміда», а саме юридичною консультацією та складанням позову до суду, на що витратив кошти в сумі 1000 грн., що підтверджується копією договору про надання юридичної допомоги від 25.04.2016 р., копією платіжного доручення №383 від 25.04.2016 р. та копією акту приймання-передачі послуг від 23.05.2016 р.

Згідно договору про надання юридичної допомоги, правова допомога надавалась ПП «Сучасна Феміда» в особі адвоката ОСОБА_4 та в матеріалах справи містяться копії посвідчення адвоката та свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю.

Оскільки витрати на правову допомогу документально підтверджено та доведено, суд вважає, що є підстави для стягнення їх суми з відповідача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України відповідач має відшкодувати позивачу судові витрати на суму 551.20 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України,ст. ст. 525, 526, 527, 530, 625, 655 ЦК України,суд,-

вирішив:

Позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1,( код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) кошти, згідно договору купівлі-продажу № 270893 від 25.02. 2014 року в сумі 8977,81 грн. ( вісім тисяч дев»ятсот сімдесят сім) грн. 81 коп, з яких: 5600 грн . - основний борг; 3088, 06 грн. -інфляційні нарахування, 289,82 грн. три проценти річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1 000 ( одна тисяча ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський райсуд протягом десяти днів з дня проголошення рішення , а особами, які не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:ОСОБА_5