Провадження №2/761/1437/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» про відшкодування моральної шкоди та стягнення штрафних санкцій, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до відповідачів ОСОБА_2 (надалі по тексту відповідач 1), Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» (надалі по тексту відповідач 2), в якому просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь кошти моральної шкоди в сумі - 95 000 грн., а з ПАТ «Просто-страхування» кошти 3% річних в розмірі - 2282,87 грн., інфляційні нарахування в сумі - 35530 грн. та пеню в розмірі - 22 974,35 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30.10.2013 року в м.Черкаси трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Хонда» тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1 під керування ОСОБА_2 та автомобіля «КІА» д.н.з. НОМЕР_4 під керування позивача. Під час вказаного ДТП позивач отримав тілесні ушкодження середньої важкості, а належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у відповідача 2, при зверненні до якого за виплатою страхового відшкодування, позивач отримав відмову, тому був вимушений звернутись до суду. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 05.02.2015 року вимоги позивача було задоволено та стягнуто з ПАТ «Просто страхування» страхове відшкодування на його користь в сумі - 50 000 грн. та 5 000 грн. моральної шкоди. Незважаючи на обов»язок боржника - відповідача 2 виконати вказане рішення суду, вказані кошти позивач отримав лише 19.06.2015 року, а відтак у зв»язку з несвоєчасним виконання рішення суду, позивач отримав збитків, оскільки національна валюта - гривня зазнала інфляції.

Зважаючи на вказане судове рішення та вимоги законодавства (ст.ст.526, 549, 612, 625, ЦК України), вимог п.36.5 статті 36 Закону України №1961 «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач 2 прострочив виконання зобов»язання з лютого 2014 року по 18.06.2015 року. За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача 2 кошти пені в розмірі облікової ставки НБУ за вказаний період в сумі - 22 974,35 грн., інфляційні нарахування в сумі - 35530 грн. та 3 % річних в розмірі - 2282,87 грн.

Крім того, діями відповідача 1 позивачу були заподіяні моральні страждання і переживання у зв»язку з ушкодження автомобіля та здоров»я, вимушеними змінами в організації життя, наявності стресу, а тому просив суд стягнути - 100 000 грн. моральної шкоди з ОСОБА_2, як винної особи безпосередньо у вчиненні ДТП, що встановлено вироком суду.

В судовому засіданні представник позивач вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у ньому підстав, зазначив, що із заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача 2 позивач звернувся лише після отримання рішення Апеляційного суду м.Києва в червні 2015 року, надавши реквізити для сплати коштів.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити повністю, підтримавши свої письмові заперечення проти позову, наголошуючи на тому, що в порушення вимог ст.33.3 Закону України №1961 «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач не надав страховій компанії для огляду пошкоджений автомобіль та не звертався із повідомленням про настання страхового випадку. Крім того, за умовами ст.36.2 вказаного Закону у 15-ти денний строк з дня отримання рішення Апеляційного суду м.Києва від 05.02.2015 року страховою компанією було виплачено в червні 2015 року позивачу стягнуті судом кошти в повному обсязі, а тому прострочення виконання зобов»язання з боку відповідача 1 не було, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення штрафних санкцій на користь позивача.

Відповідач 1 в судове засідання не з»явився, хоча про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, свого представника до суду не направив.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 05.02.2015 року було задоволено апеляційну скаргу представника в інтересах позивача ОСОБА_1 та з Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на користь позивача було стягнуто страхове відшкодування в розмірі - 50 000 грн. та моральну шкоду в сумі - 5000 грн. (а.с.8-12).

За умовами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до вимог ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов»язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, що саме 19.06.2015 року позивачу на виконання рішення Апеляційного суду м.Києва від 05.02.15 року було в повному обсязі сплачено кошти страхованого відшкодування на підставі заяви від 10.06.2015 року про проведення такої виплати із наданням банківських реквізитів для перерахування коштів (а.с.34-36).

Між тим, суд вважає частково обгрунтованими посилання позивача про виконання вказаного зобов»язання відповідачем 2 із порушенням строку для його виконання лише 19.06.2015 року при зверненні за його виконанням 10.06.2015 року з огляду на наступне.

Так, за умовами ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Стаття 992 ЦК України встановлює відповідальність страховика, який у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За умовами ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання.

При цьому, за умовами п.36.5 статті 36 Закону України №1961 «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що кожний день прострочки виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Судом установлено, що на підставі вказаного рішення Апеляційного суду м.Києва у відповідача 2 перед позивачем виникло грошове зобов»язання про сплату страхового відшкодування.

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до плати кредиторові.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14, яка за вимогами ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За таких обставин, встановлено обов»язок відповідача 2 сплатити позивачу зазначені ним у позові види виплат, а саме: пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, інфляційних втрат та 3% річних, але позивачем помилково обрахований період за який відповідач просить провести такі виплати, а одже нараховані ним суми з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить суд стягнути зі страхової компанії кошти штрафних санкцій (пені, інфляції та 3% річних) у зв»язку з несвоєчасним виконанням нею свої зобов»язань по сплаті коштів страхового відшкодування з січня 2014 року по час виплати таких коштів, а саме з часу звернення позивача із заявами про виплату страхового відшкодування.

Між тим, незважаючи на прийняття Апеляційним судом м.Києва рішення 05.02.2015 року, позивач в особі свого представника звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та надання необхідних реквізитів лише 10.06.2015 року, а тому за відсутності інформації про банківські реквізити для зарахування стягнутих судом коштів до часу звернення позивача, відповідач 2 не мав змоги перерахувати такі кошти позивачу.

Відтак, обов»язок перерахування коштів виник у відповідача 2 з часу звернення до нього, а саме з 10.06.15 року, тому з цього дня по час виплати - 19.06.15 року є тим періодом в 9 днів, за який підлягає стягненню визначені позивачем штрафні санкції.

За таких обставин, підлягають стягненню з відповідача 2 на користь позивача обраховані за період з 10.06.2015 року по 18.06.2015 року кошти пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка за червень 2015 року становить 30% річних х 2 = 60 х 55 000 грн. страхов. відшкод. / 365х 9 днів / 100 = 813 грн. 69 коп.; кошти інфляційних втрат за червень 2015 року в сумі - 220 грн., що розраховані по формулі - 100,4% - це 0,4% х 55000/100; кошти 3% річних в сумі - 40 грн. 68 коп., що розраховані за формулою - 3% х 9 днів х 55000/100/365, а всього в сумі - 1074 грн. 37 коп.

Зважаючи на те, що відповідач в судовому засіданні не надав доказів та не навів переконливих доказів правомірності своїх дій по простроченню виконання ним рішення суду про виплату коштів, суд вважає за можливе позов задовольнити частково.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, або підстави звільнення від доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, позивачем на виконання вказаних вимог законодавства не було надано суду доказів звернення до страхової компанії раніше, ніж 10.06.15 із заявами про виплату стягнутих судом коштів із надання реквізитів для перерахування стягнутих судом коштів, що унеможливлює стягнення судом за цим позовом коштів штрафних санкцій до визначеної дати звернення.

Суд не приймає до уваги та вважає помилковими посилання представника відповідача про виплату страховою компанією страхового відшкодування у встановлений ст.36.2 Закону України №1961 «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 15-ти денний строк, оскільки вимоги вказаної останні Закону визначають можливість сплати протягом вказаного періоду лише узгодженого страхового відшкодування. Між тим, стягнуті Апеляційним судом м.Києва кошти не можна вважати такими, розмір яких був узгоджений, з огляду на відмову у їх виплаті відповідачем 2 та необхідність звернення позивачем за їх виплатою до суду.

Розглядаючи позовні вимоги в частині вирішення справи про стягнення моральної шкоди з відповідача 1 судом зазначено наступне.

Так, вищевказаним рішенням Апеляційного суду м.Києва від 05.02.2015 року встановлено, що 23 листопада 2012 року між ОСОБА_3 та АТ «Просто-страхування» був укладений договір № АС/2916946 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних, забезпечений транспортний засіб Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3.

30.10.2013 року біля 21.15 год. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Хонда» тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1 в м.Черкаси по вул..Котовського зі сторони вул.Гоголя в напрямку вул..Хрещатик, не виконав вимоги Правил дорожнього руху та скоїв зіткнення із автомобіля «КІА» д.н.з. НОМЕР_4 під керування позивача, що рухався по головній дорозі, що спричинило пошкодження обох транспортних засобів.

При цьому, встановлено, що вироком Соснівського районного суду м.Черкас від 15.04.2014 року водія ОСОБА_2 були визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України та стягнуто в рахунок погашення матеріальної шкоди кошти в розмірі - 318 758 грн. та моральної в сумі - 15 000 грн. Між тим, вирок не набув законної сили у зв»язку з апеляційним оскарженням.

Також, п.21 постанови пленуму Вищого СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону N 1961-IV).

Згідно ст.ст.23,1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв»язку з порушенням права власності.

Виходячи з викладеного вище, розглядаючи справу у відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦКП України в межах заявлених позовних, приймаючи до уваги обгрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання з вини відповідача 1 в скоєнні ДТП, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі - 10 000,00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1 та 2 на користь держави судовий збір в розмірі по 243,60 грн. з кожного, оскільки з страхової компанії стягнуто кошти матеріальної шкоди, а з відповідача 1 кошти моральної шкоди, що відповідає п.12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 988, 625 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218, 24-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України - 813 грн. 69 коп., інфляційні нарахування в розмірі - 220 грн. 00 коп. та три відсотки річних в розмірі - 40 грн. 68 коп., а всього в сумі - 1 074 (одна тисяча сімдесят чотири) гривні 37 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти моральної шкоди в розмірі - 10 000 гривень 00 коп.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Стягнути на користь держави судовий збір з Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» в розмірі - 243 грн. 60 коп. та з ОСОБА_2 в розмірі - 243 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: