АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7178/16 Справа № 203/3852/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Дніпро

11 жовтня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Повєткіна В.В.

при секретарі - Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору

за апеляційними скаргами ОСОБА_5 представника відповідача - ОСОБА_4 та Лушнікової Анастасії Сергіївни представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ПЕРЕРОБКА ДНІПРО"

на ухвалу судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року заяву позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

До набрання законної сили судовим рішенням по справі накладено арешт на 2932000 кг зернової продукції, 551807,6 кг готової продукції та 19 силосів для зберігання зерна та готової продукції, що знаходиться на території борошномельного цеху за адресою: АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1) (а.с. 28).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року, яка є невід'ємною частиною ухвали про забезпечення позову, внесено виправлення в текст ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року про забезпечення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поступки права вимоги, вважаючи абзац другий резолютивної частини ухвали викладеними в наступній редакції:

«До набрання законної сили судовим рішенням по справі накласти арешт на 2932000 кг зернової продукції, 551807,6 кг готової продукції та 19 силосів для зберігання зерна та готової продукції, що знаходиться на території борошномельного цеху за адресою: АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (мешкає: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)( а.с.36).

З даною ухвалою не погодився ОСОБА_4 та ТОВ"АГРО-ПЕРЕРОБКА ДНІПРО" та подали апеляційні скарги. В апеляційних скаргах, посилаючись на незаконність ухвали судді, порушення норм процесуального права, апелянти ставлять питання про її скасування (а.с. а.с.128-130,150-152).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, ухвалу судді скасувати та передати питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року перебуває цивільна справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору (а.с.2-4).

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року задоволено заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поступки права вимоги (а.с. 28).

Задовольняючи клопотання позивача про забезпечення позову, суддя 1 інстанції керувався ст. ст. 151-152 ЦПК України та посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, із вказаними висновками погодитись неможливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Згідно із п.4 цієї ж Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", ухвала про забезпечення позову постановляється відповідно до ст.. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Із ухвали судді вбачається, що вона фактично не має обґрунтування як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту, а має лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також, суддею першої інстанції не встановлено дійсного власника зернової продукції, готової продукції та 19 силосів на час постановлення ухвали, який повинен бути залученим до участі у справі, оскільки згідно вимог п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать саме відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Крім того, суддею не враховано, що ОСОБА_7, яка, як зазначено в ухвалі є власником 19 силосів, не була притягнута до участі у справі та не зазначено взагалі підстави накладення арешту на 19 силосів, які не є предметом позову по даній справі.

Також, суддею не враховано, що відповідно до п.5.6.1Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, і що застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт - позивачем належним чином не вмотивовано, і може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності.

За таких обставин та із урахуванням того, що суддею 1 інстанції вирішено питання забезпечення позову з порушенням норм процесуального права, ухвала судді підлягає скасуванню згідно із п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, з передачею питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції, відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року - скасувати та передати питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: