ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/765/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарях - Цибулюк М.А., Кубів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення частки у спільній частковій власності, відшкодування витрат на утримання квартири, відшкодування майнової шкоди у вигляді реального збитку, відшкодування моральної шкоди, обмеження права на користування квартирою та встановлення факту неможливості сумісного проживання в одній квартирі

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про збільшення частки у спільній частковій власності, відшкодування витрат на утримання квартири, відшкодування майнової шкоди у вигляді реального збитку, відшкодування моральної шкоди, обмеження права на користування квартирою та встановлення факту неможливості сумісного проживання в одній квартирі.

Позовні вимоги мотивує тим, що з листопада 1998 року по грудень 2003 року проживала з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. Під час сумісного проживання прийняли рішення придбати для себе квартиру та оформити її на ім'я відповідача, оскільки стосунки на той час були добрі. З 1999 року по 2001 рік ними було сплачено за інвестиційним договором повну вартість квартири АДРЕСА_3 після чого ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 11.09.2002 року. Зазначає, що стан квартири на момент отримання від забудовника, вимагав проведення в ній повного комплексу інженерних і оздоблювальних робіт, тому в серпні 2002 року вони з відповідачем домовились зробити перепланування квартири (прибрати кілька стін, зробивши з чотирьохкімнатної квартири трьохкімнатну), після чого вона найняла будівельників, які почали ремонтні роботи. В лютому 2003 року перепланування і основний ремонт були завершені, тому ОСОБА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_4 переїхала в квартиру, в якій продовжувала робити ремонт. ОСОБА_3 перевіз частину своїх речей, але в квартирі не проживав. З липня 2003 року стосунки з ОСОБА_3 ще більше погіршилися, внаслідок чого неодноразово зверталась до міліції та прокуратури з проханням захистити її та її сина від погроз фізичної розправи та вбивства. Крім цього, поселив до спірної квартири без її згоди своїх друзів - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 01.12.2003 року ОСОБА_2 забрала швидка допомога з гострою серцевою недостатністю. Саме в цей час, ОСОБА_3 вирішив виселити її із квартири, викинувши всі її речі та речі її сина на сходову клітку. Тобто з грудня 2003 року по березень 2004 року в квартирі проживав ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а після арешту ОСОБА_3 в березні 2004 року до листопада 2007 року проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Таким чином, в середині грудня 2003 року ОСОБА_2 з сином не мала можливості проживати у АДРЕСА_3, а змушена була знімати нове житло.

Свої витрати на проведення ремонтних робіт підтверджує чеками в кількості 17 штук., виданими в період 2002 - 2003 років на покупку частини будматеріалів, вбудованих меблів на загальну суму 39 163,85 грн., а з врахуванням індексу інфляції станом на 01.06.2015 рік ця сума становить 177 346,23 грн. Крім того, для того, щоб оцінити вартість спірної квартири, звернулась до ТОВ «Парк Лейн Україна». Відповідно до звіту від 20.07.2015 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 станом на 20.07.2015 року становить 2 111 980 грн. Зважаючи на те, що вона є власником 1/2 частини квартири вартість її частики становить 1 055 990 грн. (2 111 980 грн. /2 = 1 050 990 грн.). Отже, загальна сума її участі в збільшенні вартості спільного майна за 2002-2003 роки становить 177 346,23 грн.

Крім того, пояснює, що за дванадцять років після закінчення будівництва, будинок дав усадку, в результаті чого на стінах з'явилися тріщини, кахельна плитка почала відшаровуватися від стіни, радіатори опалювання та водогінні труби прийшли в неналежний стан. Протягом декількох років доводилося приводити квартиру в придатний для проживання стан - зробила ремонт, змінила радіатори опалення, зіпсовану ванну, поклала новий кахель, переклеїла шпалери, замінила поламані вбудовані та м'які меблі, встановила нову варильну поверхню. Зазначає, що весь ремонт на загальну суму 32 314,35 грн. був зроблений за її особисті кошти і є чинником поліпшення спільного майна. З врахуванням індексу інфляції станом на 01.06.2015 рік ця сума становить 55 552,04 грн. Таким чином, з урахуванням індексу інфляції загальна сума витрат становить 232 898,27 грн. (177 346,23 грн. + 55 5522,69 грн.=232 898,27 грн.). Тому, керуючись ч.4 ст.22 ЦК України, ч.3 ст.357 ЦК України просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь 232 898 грн. як врахування її участі в поліпшення спільного майна та підвищення його вартості; за рахунок її фінансової участі в поліпшенні спільного майна та підвищення його вартості, збільшити її частку в спільній сумісній власності - квартирі АДРЕСА_3 пропорційно грошової суми 232 898 грн. або визначеному судом відшкодуванню.

Крім того, пояснює, що під час перебування відповідача в місцях позбавлення волі в квартирі мешкав ОСОБА_5. На початку осені 2007 року він виїхав з неї, залишивши борг за комунальні послуги в сумі 2 592,58 грн. Зазначає, що коли в'їхала в спірну квартиру в листопаді 2007 року змушена була сплатити борг в сумі 2 592,58 грн., тому станом на липень 2015 року ця сума з врахуванням індексу інфляції становить 7 123,15 грн. Крім того, відповідно до довідки ОСББ «Вишняківська- 9» ОСОБА_2 за період з січня 2008 року по 30 квітня 2015 року сплатила ОСББ «Вишняківська-9» 20 322,90 грн. - витрат на утримання будинку та прибудинкової території та за період з січня 2008 року по 30 квітня 2015 року сплатила 15 910,97 грн. - витрат на опалення будинку. Загальна сума витрат на утримання квартири становить 36 233,87 грн., з яких частка відповідача у витратах складає 18 116,93 грн. (36 2323,87 грн./2= 18 116,93 грн.). Таким чином, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму боргу за комунальні послуги та утримання будинку в сумі 25 240 грн. (18 116,93 грн. + 7 123,15 грн. = 25 240 грн.). За рахунок сплати нею боргу по комунальним платежам та витратам з утримання квартири, збільшити її частку у спільній сумісній власності, якою є квартира АДРЕСА_3 пропорційно грошової суми 25 240 грн. або пропорційно визначеному судом відшкодуванню.

Також позивач, керуючись ст.ст. 293 ч.4, ч.1 ст.270, ч.2 ст. 256, ч.7 ст. 319 ЦК України просить суд обмежити право ОСОБА_3 на користування його ? частиною квартири та встановити факт неможливості сумісного проживання в одній квартирі, посилаючись на те, що у спірній квартирі проживає п'ять осіб: ОСОБА_2, її чоловік - ОСОБА_7, син - ОСОБА_4, невістка - ОСОБА_8, онук - ОСОБА_9 ОСОБА_3, намагається вселитися в спірну квартиру, користуватися та розпоряджатися нею. Зазначає, що вона категорично проти, виходячи з того, що між сторонами склалися давні неприємні відносини; відповідач судимий за кримінальні злочини; був засуджений Шевченківським районним судом м. Києва за торгівлю наркотичними засобами, тому вона не має впевненості, що ОСОБА_3 припинить протиправну діяльність; спільне проживання з відповідачем ставить під загрозу викрадення або знищення майна та майна членів її сім`ї; перебуваючи в місцях позбавлення волі відповідач захворів багатьма важкими хворобами, в тому числі інфекційними.

Крім того, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 485 990 грн. у вигляді реального збитку; за рахунок відшкодування завданої їй майнової шкоди, збільшити її частку у спільній сумісній власності, якою є квартира АДРЕСА_3 пропорційно грошової суми 507 610 грн. або пропорційно визначеному судом відшкодуванню, посилаючись на те, що в жовтні 2004 року орендувала житло в приватному будинку по АДРЕСА_4 власником якого є ОСОБА_10. Через рік у жовтні 2005 року сплатила за проживання згідно домовленості 6000 доларів США. У жовтні 2005 року уклала новий договір на проживання до жовтня 2006 року зі сплатою 600 доларів США щомісячно. З жовтня 2006 року по кінець 2007 року сплачувала по 700 доларів США щомісячно. Всього за проживання в будинку за адресою: АДРЕСА_4, з жовтня 2004 року по грудень 2007 року сплатила 23 000 доларів США, що станом на 03.08.2015 року згідно курсу НБУ становить 485 990 гривень.

Крім того, просила стягнути з ОСОБА_3 400 000 грн. моральної шкоди; збільшити її частку у спільній сумісній власності, якою є квартира АДРЕСА_3, пропорційно визначеного судом відшкодування моральної шкоди; визнати за ОСОБА_2, яка володіє на праві власності ? часткою квартири АДРЕСА_3 право власності на частину квартири, збільшену на встановлений судом відсоток, пропорційно визначеному відшкодуванню.

До початку судового розгляду, позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.

01.02.2016 року ОСОБА_2 подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, посилаючись на те, що з часу подання позовної заяви змінився курс НБУ та пройшли інфляційні процеси, у зв'язку з чим просила суд змінити її майнові позовні вимоги та вважати їх наступними: розмір її частки - 50% від цілої квартири, збільшити на 42 %, що включає в себе збільшення її частки у спільній сумісній власності за рахунок: понесених нею виплат на ремонт обладнання квартири в 2002-2003 роках на 8,587%; понесених нею виплат на ремонт обладнання квартири в 2011-2013 роках на 2,689 %; понесених нею виплат по боргу за комунальні виплати на 0,344%; понесених нею виплат по боргу за комунальні виплати на 0,96 %; завданої їй майнової шкоди у вигляді реального збитку на 27,835%; відшкодування моральної шкоди на 1,893%.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Дослідивши подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, враховуючи, що заява подана у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням наданих позивачем уточнень.

В судовому засіданні позивач та представник позивача збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позові та просили суд позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували та просили суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_11 як співвласник квартири ніякої згоди на придбання та встановлення обладнання для кухні, сантехніки для ванної кімнати, купівлі меблів, радіаторів тощо позивачці не давав. Аналогічно не надавав згоди на перепланування спірної квартири з 4-кімнатної на 3-кімнатну квартиру. Щодо вимоги позивачки про стягнення на її користь компенсацію витрат на утримання квартири за період з 01.01.2008 року по 30.05.2015 рік в сумі 18 116,93 грн. та компенсації за виплачений 19.11.2007 року борг на утримання квартири із врахуванням індексу інфляції в сумі 7 123,15 грн., а всього 25 240,08 грн., зазначає, що фактичні обставини вказують, що 19.11.2007 року позивачкою було сплачено за комунальні послуги 2 410,68 грн., а звернулась до суду після спливу трирічного строку. Крім того, зі змісту довідки ОСББ «Вишняківська-9» № 1915 від 19.05.2015 року вбачається, що за вказаною адресою у період з 01.01.2008 року по 31.09.2014 рік нараховано та перераховано 36 233,87 грн., проте документ не містить відомостей про сплату саме позивачкою цієї суми. Крім того, звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності та просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач також зазначив, що вимоги позивачки про порушення її майнових та немайнових прав є надуманими, зокрема це стосується вимог щодо неможливості сумісного проживання із співвласником спірної квартири та обмеження права відповідача у користуванні ? частини квартири, оскільки ця обставина встановлена в рішенні Апеляційного суду м. Києва від 11.03.2015 року. Також вважає, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача майнової шкоди у вигляді реального збитку у розмірі 485 990 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 000 грн., виходячи з того, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.10.2009 року спірну квартиру було визнано спільною сумісною власністю позивача та відповідача, а тому твердження позивача про її виселення з квартири у грудні 2003 року та нібито завдання майнової шкоди у вигляді реального збитку в період 2004-2007 роки, які вона зазнала внаслідок сплати за оренду будинку є безпідставними та необґрунтованими,оскільки позивачка у вказаний нею період не була власником частини квартири і вільно визначала місце проживання. Звертає увагу, що відповідач перебував у місцях позбавлення волі, починаючи з 05.03.2004 року по лютий 2008 року, а тому не міг у будь-який спосіб перешкоджати позивачці користуватися майном і не мав можливості порушувати її права у вказаний нею період. Крім того, вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту та обґрунтування позову є хибним.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 11.09.2002 року отримав Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 15.10.2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_12, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна визнано факт існування сімейних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з жовтня 1998 року по грудень 2003 року. Визнано квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Визнано частково недійсним в частині ? Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину спірної квартири.Таким чином, сторони по справі являються співвласниками спірної квартири в рівних частках - по1/2 кожен.

В судовому засіданні позивач та представник позивача посилались на те, що стан квартири на момент отримання від забудовника, вимагав проведення в ній повного комплексу інженерних і оздоблювальних робіт, тому в серпні 2002 року вони з відповідачем домовились зробити перепланування квартири (прибрати кілька стін, зробивши з чотирьохкімнатної квартири трьохкімнатну), після чого вона найняла будівельників, які почали ремонтні роботи.

Свої витрати на проведення ремонтних робіт підтверджує чеками в кількості 17 штук., виданими в період 2002 - 2003 років на покупку частини будматеріалів, вбудованих меблів на загальну суму 39 163,85 грн., з врахуванням індексу інфляції станом на 01.06.2015 рік ця сума становить 177 346,23 грн., а з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог становить 181 353 грн.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 пояснив, що в 2002 - 2003 роках робив ремонт в квартирі АДРЕСА_2, оплату за проведені роботи та контроль здійснювала ОСОБА_2 Аналогічні пояснення були надані свідком ОСОБА_14

Разом з тим, заперечуючи проти позову відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні відповідач просив застосувати строк позовної давності, що є на його думку є підставою для відмови у позові, так як строк позовної давності закінчився, поважність пропуску строків для звернення до суду позивачем не доведено.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, судом встановлено, що з вимогою про стягнення витрат за період з 2002 по 2003 роки позивач звернувся до суду лише 03.08.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що нею пропущено з поважних причин строк для звернення до суду з позовом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в цій частині у зв'язку з пропуском нею строку позовної давності.

Крім того, в судовому засіданні позивач пояснила, що за дванадцять років після закінчення будівництва, будинок дав усадку, в результаті чого на стінах з'явилися тріщини, кахельна плитка почала відшаровуватися від стіни, радіатори опалювання та водогінні труби прийшли в неналежний стан. Протягом декількох років доводилося приводити квартиру в придатний для проживання стан - зробила ремонт, змінила радіатори опалення, зіпсовану ванну, поклала новий кахель, переклеїла шпалери, замінила поламані вбудовані та м'які меблі, встановила нову варильну поверхню. Зазначає, що весь ремонт на загальну суму 32 314,35 грн. був зроблений за її особисті кошти і є чинником поліпшення спільного майна. З врахуванням індексу інфляції станом на 01.06.2015 рік ця сума становить 55 552,04 грн., з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог становить 56 807,50 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач пояснив, що ніякої згоди на придбання та встановлення обладнання для кухні, сантехніки для ванної кімнати, купівлі меблів, радіаторів тощо позивачці не давав.

Суд не погоджується з доводами позивача проте, що в порядку ч.3 ст. 357 ЦК України її частка може бути збільшена.

При цьому суд виходить з наступного.

В порядку ч.3 статті 357 співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

За змістом ч.3 ст. 357 ЦК України вказується на право власності співвласника на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності за наявності необхідних передумов для цього, до яких ЦК України зараховує такі: особи вже є співвласниками; співвласник здійснив поліпшення спільного майна; поліпшення не можна відокремити від спільного майна; поліпшення зроблені за кошти співвласника; наявна згода інших співвласників.

Тобто необхідною умовою для збільшення розміру частки у праві є обов'язково наявна згода інших співвласників. Вказаної згоди відповідач не надавав, тому підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає.

Щодо відшкодування витрат на утримання квартири з 11.12.2003 року по 01.06.2015 рік, в сумі 27 569,03 грн. з яких компенсація витрат на утримання спірної квартири за період з 01.01.2008 року по 30.05.2015 рік з врахуванням індексу інфляції становить 20 284,90 грн. та компенсації за виплачений 19.11.2007 року борг на утримання квартири з врахуванням індексу інфляції - 7 123,15 грн. слід зазначити наступне.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В судовому засіданні відповідач просив застосувати строк позовної давності, що є на його думку є підставою для відмови у позові, так як строк позовної давності закінчився, поважність пропуску строків для звернення до суду позивачем не доведено.

Судом встановлено, що з вимогою про стягнення витрат за виплачений 19.11.2007 року борг на утримання квартири з врахуванням індексу інфляції в сумі 7 123,15 грн. та вимогою про сплату частини боргу період з 01.01.2008 року по 30.05.2015 рік з врахуванням індексу інфляції в сумі 20 284,90 грн.(поза межами строку позовної давності) позивач звернулась до суду лише 03.08.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що нею пропущено з поважних причин строк для звернення до суду з позовом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в цій частині у зв'язку з пропуском нею строку позовної давності.

Щодо вимоги позивача про сплату частини боргу період з 01.01.2008 року по 30.05.2015 рік з врахуванням індексу інфляції в сумі 20 284,90 грн. (в межах строку позовної давності), то ці вимоги задоволенню також не підлягають, оскільки ОСОБА_2 не надано належних в розумінні ст.57-58 ЦПК України доказів про сплату цієї суми саме нею.

Щодо вимоги позивача про обмеження прав ОСОБА_3 на користування його ? частиною квартири та встановлення факту неможливості сумісного проживання в одній квартирі, слід зазначити наступне.

В судовому засіданні позивач пояснила, що у спірній квартирі проживає п'ять осіб: ОСОБА_2, її чоловік - ОСОБА_7, син - ОСОБА_4, невістка - ОСОБА_8, онук - ОСОБА_9 ОСОБА_3, намагається вселитися в спірну квартиру, користуватися та розпоряджатися нею. Зазначає, що вона категорично проти, виходячи з того, що між сторонами склалися давні неприємні відносини; відповідач судимий за кримінальні злочини; був засуджений Шевченківським районним судом м. Києва за торгівлю наркотичними засобами, тому вона не має впевненості, що ОСОБА_3 припинить протиправну діяльність; спільне проживання з відповідачем ставить під загрозу викрадення або знищення майна та майна членів її сім`ї; перебуваючи в місцях позбавлення волі відповідач захворів багатьма важкими хворобами, в тому числі інфекційними.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди, встановлено, що між сторонами існують спори щодо володіння та користування квартирою, те, що позивачу чинять перешкоди, оскільки це доведено відповідними доказами, які в силу ст.57 ЦПК України є належними та допустимими у розрізі даного позову.

Відповідно Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини у питанні стосовно правової певності та відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі „Совтрансавто-Холдинг" проти України (заява №48553/99) суд наголошує, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований ст. 6 параграф 1 та повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів („Брумареску проти Румунії", параграф 61).

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 чиняться перешкоди, то дана обставина не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав, які можуть вплинути на відступ від засад непорушності права власності, тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про збільшення її частки у спільній сумісній власності за рахунок завданої їй майнової шкоди в сумі 587 880 грн., виходячи з наступного.

В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач у грудні 2003 року незаконно виселив її зі спірної квартири, внаслідок чого вона змушена була орендувати інше житло, за проживання в якому нею було витрачено 23 000 доларів США, що на даний час згідно курсу НБУ становить 587 880 грн., що підтверджується договором оренди будинку АДРЕСА_4

Судом встановлено, що 16.10.2004 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 укладено договір оренди будинку, розташованого в АДРЕСА_5 зі строком дії до 16.10.2005 року. Як вбачається із договору 08.10.2005 року оплату за оренду будинку отримано в розмірі 32 000 грн., що на момент оплати згідно курсу НБУ становило 32 000 доларів США.

17.10.2005 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 укладено договір оренди будинку, розташованого в АДРЕСА_5 зі строком дії до 17.10.2006 року. Відповідно до умов договору орендна плата становила 600 доларів США щомісячно.

19.10.2006 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 укладено договір оренди будинку, розташованого в АДРЕСА_5 зі строком дії до 19.10.2007 року. Відповідно до умов договору орендна плата становила 700 доларів США щомісячно.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що за проживання в будинку ОСОБА_2 було витрачено 23 000 доларів США, що на даний час згідно курсу НБУ становить 587 880 грн.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що укладала з ОСОБА_2 договір оренди будинку, заборгованість по орендній платі відсутня.

Заперечуючи проти позову представник відповідача звернув увагу, що відповідач перебував у місцях позбавлення волі, починаючи з 05.03.2004 року по лютий 2008 року, а тому не міг перешкоджати позивачці користуватися майном і не мав можливості порушувати її права у вказаний нею період.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.10.2009 року спірну квартиру було визнано спільною сумісною власністю позивача та відповідача, а тому суд критично ставиться до тверджень позивача про її виселення зі спірної квартири у грудні 2003 року та завдання майнової шкоди у вигляді реального збитку в період 2004-2007 роки, які вона зазнала внаслідок сплати за оренду будинку, оскільки позивачка у вказаний нею період не була власником частини квартири.

Крім того, згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Враховуючи, що ОСОБА_2 звернулась з вимогою про збільшення її частки у спільній сумісній власності за рахунок завданої їй майнової шкоди в сумі 587 880 грн., підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про збільшення частки ОСОБА_2 у спільній сумісні власності за рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 40 000 грн., оскільки вони є похідними.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст..ст. 15,16, 257, 267, 321, 322, 369 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА