АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 761/3379/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Осаулов А.А.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/131/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах Державного агентства рибного господарства України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного агентства рибного господарства України про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування та поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у лютому 2015 року.

Зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2011 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва 25.01.2012 року, його поновлено на посаді виконуючого обов'язки начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства. Наказ про поновлення його на роботі був виданий відповідачем лише 03.11.2014 року. 05.01.2015 року позивачу було вручено Наказ про звільнення за скороченням. Вважаючи дане звільнення незаконним, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати Наказ про звільнення від 05.01.2015 року незаконним та скасувати його, поновити на посаді виконуючого обов'язки начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Волинській області з 05.01.2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Державного агентства рибного господарства України від 05.01.2015 року за №1-ТО про звільнення ОСОБА_3

Поновлено позивача на посаді виконуючого обов'язки начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Волинській області з 05.01.2015 року.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що наказом №355-к від 10.08.2010 року ОСОБА_3 був прийнятий на посаду виконуючого обов'язки начальника Головного державного управління охорони використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Волинській області.

13.12.2010 року наказом №586-к позивача було звільнено із зазначеної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2012 року, позивача було поновлено на посаду та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

03.11.2014 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва відповідачем видано наказ №124-ТО, яким ОСОБА_3 поновлено на посаді виконуючого обов'язки начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Волинській області з 13.12.2010 року.

В той же день, 03.11.2014 року відповідачем видано наказ № 125ТО про відпустку ОСОБА_3 з 03.11.2014 року по 31.12.2014 року без збереження заробітної плати.

03.11.2014 року відповідач також звернувся до позивача з попередженням про наступне вивільнення, відповідно до якого повідомив позивача про те, що 05.01.2015 року планується звільнення останнього на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Також у вказаному попередженні позивачу було запропоновано вакантні посади, які не віднесені до категорії посад державних службовців: водія та сторожа Волиньрибохорони.

05.01.2015 року Державним агентством рибного господарства України прийнято наказ №1-ТО «Про звільнення ОСОБА_3.», яким позивача було звільнено із займаної посади виконуючого обов'язки начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Волинській області, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та на підставі попередження про наступне вивільнення з пропозиціями від 03.11.2014, постанови КМУ від 07.12.2011 № 1263 «Про утворення територіальних органів Державного рибного господарства України», наказу Держрибагентства України від 23.12.2011 № 337 «Про перетворення Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Волинській області», акту від 03.11.2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір, до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Згідно роз'ясненнь Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 19 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з оскаржуваного наказу №1-ТО від 05.01.2015 року підставою для звільнення позивача була постанова Кабінету Міністрів України № 1263 від 07.12.2011 року "Про утворення територіальних органів Державного агентства рибного господарства" та наказ Держрибагенства України від 23.12.2011 року №337 «Про перетворення Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Волинській області».

На підставі зазначеної постанови Кабінету Міністрів України № 1263 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства, реорганізувавши шляхом перетворення юридичні особи, які належать до сфери управління Агентства, в тому числі, Головне державне управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Волинській області перетворено у Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Волинській області. У зв'язку з цим, на підставі Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», постанови Кабінету Міністрів України від 14.11.2011 року №1184 «Про затвердження гранічної чисельності працівників територіальних органів центральних органів виконавчої влади», посади працівників новоутворених територіальних органів Держрибагенства України віднесені до категорії посад державних службовців.

Як вбачається з попередження про вивільнення від 03.11.2014 року відповідач запропонував позивачу дві посади - водія та сторожа.

Між тим судом встановлено, що за місцем роботи позивача був цілий ряд вакантних посад, що відповідали його кваліфікації.

Дана обставина не заперечувалась відповідачем, однак останній вказував на те, що інші посади, які були наявні на час звільнення позивача, відносились до категорії посад державних службовців, а тому запропоновані не були.

Слід зазначити, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-40цс15).

На підставі ст. 15 Закону України «Про державну службу» прийняття на державну службу на посади третьої - сьомої категорій, передбачених статтею 25 цього Закону, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України.

З урахуванням всіх обставин справи, в тому числі відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження пропонування позивачу пройти процедуру прийняття на державну службу, передбачену Законом України «Про державну службу», колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недотримання відповідачем положень ст. 492 КЗпП України.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.05.2015 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Державного агентства рибного господарства України про визнання недійсним попередження про наступне вивільнення від 03.11.2014 року незаконним, було відмовлено, як на підтвердження законності звільнення позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вбачається зі мотивувальної частини вказаного рішення, позивачу було відмовлено у задоволенні вимог з підстав відсутності такого способу захисту прав та інтересів фізичних осіб як звернення до суду за вирішенням трудового спору з заявою про визнання попередження про наступне вивільнення незаконним.

Крім того, ухвалюючи зазначене рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновків, що позивач просить встановити обставини, які підлягають з'ясуванню та перевірці їх законності під час вирішення спору про поновлення на роботі.

З огляду на викладене рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.05.2015 року не встановлювались обставини щодо відповідності попередження про наступне вивільнення від 03.11.2014 року, вимогам чинного законодавства.

Не можуть бути прийняті судом до уваги і посилання відповідача на відповідь Національного агентства України з питань державної служби №5/7696 від 26.06.2013 року на запит Держрибагенства України від 20.05.2013 року №2-6.1/2544, як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки зі змісту зазначеної відповіді не вбачається про неможливість пропонування позивачу іншої вакантної посади, з урахуванням дотримання вимог, передбачених Законом України «Про державну службу».

Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог ст. 213, 214 ЦПК України, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, правильно виходив із наявності порушених прав позивача при звільненні та обґрунтовано задовольнив позов.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Державного агентства рибного господарства України - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: