Справа № 466/7133/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Семків Х.І., Мазур Ю.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання дій неправомірними, зобовязання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 предявив в суд позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ОСОБА_9, в якому просить постановити рішення, яким:

- визнати недостовірною інформацію відносно нього, ОСОБА_1, поширену відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про те, що він є злодієм та розкрадачем майна та коштів автогаражного кооперативу №10;

- зобовязати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом визнання ними неправомірними дій щодо розголошення недостовірної інформації про нього, ОСОБА_1, перед Правлінням та членами автогаражного кооперативу №10;

- визнати, що неадекватні та агресивні дії, вчинені ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 стосовно нього, ОСОБА_1, з застосуванням рукоприкладства є хуліганськими та загрожують його життю та здоровю;

- зобовязати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно нього, ОСОБА_1, шляхом вчинення ними хуліганських дій;

- визнати, що дії вчинені ОСОБА_8 стосовно неповернення йому, посадовій особі, ОСОБА_1, книги протоколів і передача її сторонній особі, не члену автогаражного кооперативу №10, є неправомірними, розголошенням комерційної і службової таємниці, конфіденційної інформації стосовно діяльності автогаражного кооперативу №10, чим порушено вимоги п.6.8 та 7.8 Статуту автогаражного кооперативу №10;

- зобовязати ОСОБА_8 повернути голові автогаражного кооперативу №10 Книгу протоколів загальних зборів членів автогаражного кооперативу №10 та засідання членів правління кооперативу в такому стані, в якому він її отримав;

- визнати, що неправомірними діями відповідачів йому, ОСОБА_1, завдана моральна шкода, яку він оцінює в 10 000 гривень, та яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з приниженням ними його гідності, честі та ділової репутації;

- стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди за приниження честі, гідності та ділової репутації по 1000 грн. з кожного;

- стягнути з ОСОБА_7 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди за вчинення хуліганських дій із нанесенням тілесних ушкоджень та загрозу його життю і здоровю, та витрат на лікування 5000 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 додатково на його, позивача, користь в рахунок відшкодування моральної шкоди за застосування ними рукоприкладства та загрозу його життю та здоровю по 500 грн. з кожного;

- судові витрати покласти на відповідачів.

В обгрунтування позовних вимог зазначав про те, що він, ОСОБА_1, у вересні 2012 року був обраний головою автогаражного кооперативу № 10 (м. Львів, вул. Омеляна Ковча, 2) терміном на пять років, яку обіймає по даний час.

05 серпня 2015 року він перебував на робочому місці в автогаражному кооперативі № 10 і виконував свої посадові обовязки. Приблизно о 18 год. 30 хв. до нього підійшла група осіб у складі 7 чоловік, серед яких були 3 члени правління автогаражного кооперативу № 10, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10 (склад правління кооперативу - 9 чоловік), три члени автогаражного кооперативу (всього членів кооперативу 260 чол.), серед яких були ОСОБА_5 та ОСОБА_8 та одна стороння особа - ОСОБА_4 з метою зясування питань щодо діяльності автогаражного кооперативу №10.

Під час спілкування з вищенаведеними особами, деякі з них, не розібравшись по суті справи та, не звертаючи уваги на його пояснення, почали поводитись неадекватно та агресивно, обзиваючи його, ОСОБА_1, злодієм, розкрадачем майна та коштів автогаражного кооперативу №10, ображали його висловами ненормативної лексики та проявляли хуліганські дії з вчиненням рукоприкладання. Зокрема, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який виключений з членів автогаражного кооперативу №10 за несплату членських внесків та вчинення хуліганських дій, своїми діями здійснили спробу рейдерського захоплення управління автогаражним кооперативом, вимагаючи щоб він, ОСОБА_1, написав заяву про самовільне складання обовязків голови автогаражного кооперативу №10.

Обзиваючи його злодієм, розкрадачем майна та коштів автогаражного кооперативу №10, звинувачення вищевказаних осіб базувалось на словах і не мало та не має жодних документальних підтверджень.

Слід зазначити, що інформація про те, що він, ОСОБА_1, є розкрадачем майна та коштів автогаражного кооперативу №10 розповсюджувалась анонімно на території автогаражного кооперативу у вигляді листівок наклеєних на автогаражних приміщеннях членів кооперативу.

Під час розмови член автогаражного кооперативу №10 ОСОБА_8, який не є посадовою особою, не несе ніякої відповідальності за фінансово - господарську діяльність кооперативу та збереження документів строгої звітності, попросив його, ОСОБА_1, дати йому для ознайомлення Книгу протоколів проведення загальних зборів членів автогаражного кооперативу №10 та засідання членів правління автогаражного кооперативу, яка носить постійний характер зберігання, що він зробив. Однак, ознайомившись з протоколами в його присутності, на його, як голови автогаражного кооперативу №10, вимогу повернути вищевказану Книгу, ОСОБА_8 її не повернув, а передав сторонній особі відповідачу ОСОБА_4, який виключений з членів автогаражного кооперативу №10. Згідно п.7.8. Статуту автогаражного кооперативу № 10 Книга протоколів зберігається в правлінні кооперативу. Своїми діями член кооперативу ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. 6.8. Статуту автогаражного кооперативу № 10. Вищенаведена норма Статуту автогаражного кооперативу №10 передбачає виключення з кооперативу у наступних випадках, зокрема: самовільне захоплення землі та майна кооперативу чи інших членів кооперативу, розголошення комерційної і службової таємниці, конфіденційної інформації стосовно діяльності кооперативу.

Відмовляючись повернути Книгу протоколів та здійснивши її передачу сторонній особі, ОСОБА_8 фактично здійснив викрадення Книги протоколів проведення загальних зборів членів автогаражного кооперативу №10 та засідання членів правління кооперативу. Станом на день подання даної позовної заяви Книга протоколів правлінню кооперативу не повернена.

Вищевказані події відбувались на території автогаражного кооперативу №10 в присутності працівника охорони кооперативу ОСОБА_11.

Оскільки зі сторони вищевказаних осіб мали місце дії, що мають всі ознаки хуліганських дій, переживаючи за своє життя та здоровя, ним приблизно о 19 год. 30 хв. був викликаний наряд міліції для втихомирення осіб і наведення порядку. При цьому працівникам міліції ним надані письмові пояснення, проте останні, на його прохання посприяти поверненню Книги протоколів, вирішити питання не змогли.

На цей момент Книга протоколів знаходилась вже в руках ОСОБА_5 На його прохання ознайомитись зі всіма записами цієї Книги в приміщенні кооперативу (в кабінеті голови кооперативу) та в присутності працівників міліції, не виносячи її за межі території кооперативу, ОСОБА_5 Книгу не повернув, про що зазначено, в тому числі в поясненнях, що надавались ним, ОСОБА_1, працівникам міліції.

В той же час слід зазначити, що окремі вищевказані особи є порушниками вимог Статуту автогаражного кооперативу № 10, зокрема:

- член правління кооперативу ОСОБА_2 має прострочену заборгованість по внесках на утримання кооперативу більше семи місяців,

- член правління кооперативу ОСОБА_3 має прострочену заборгованість по внесках на утримання кооперативу більше трьох місяців,

- член правління кооперативу ОСОБА_10 на території кооперативу займається підприємницькою діяльністю по ремонту автотранспорту без надання на це належних дозвільних документів, про що адміністрація кооперативу з цього приводу неодноразово письмово зверталась в податкову службу та органи місцевого самоуправління.

В подальшому, агресивні дії вищевказаних осіб, що супроводжувались неправдивими обвинуваченнями на його адресу аналогічного змісту за своєю формою та змістом, що зазначені ним вище, призвели до того, що 06 серпня 2015 року приблизно о 20 год. під час виконання ним своїх посадових обовязків член кооперативу ОСОБА_7, який неодноразово чув звинувачення на його адресу, перебуваючи в нетверезому стані, проявив хуліганські дії, безпідставно обвинувачуючи його, ОСОБА_1, злодієм, звинувачуючи в крадіжці майна та коштів автогаражного кооперативного та в момент закриття ним робочого кабінету, викрав ключі від кабінету та сейфу, де зберігались документи та кругла печатка кооперативу, які ненароком випали в нього, ОСОБА_1, з рук.

На його вимогу повернути ключі, ОСОБА_7 запевняв, що це його ключі. Коли він почав вимагати повернення ключів, від останнього він отримав сильний удар в праве око з отриманням тілесних пошкоджень. Удар був настільки сильним, що він втратив рівновагу і впав на землю. Встати з землі йому допоміг працівник охорони кооперативу ОСОБА_12, в присутності якого все це відбувалось. За даним фактом працівником охорони кооперативу був викликаний наряд міліції. За допомогою інших членів кооперативу, які надійшли в цей момент, ключі йому були повернені.

Так, як він був сильно травмований, не дочекавшись приїзду міліції, з допомогою члена кооперативу ОСОБА_13 був направлений в лікарню швидкої допомоги, де йому діагностували перелом кісток носа, розрив повіки правого ока з крововиливом, струс головного мозку та надали необхідну допомогу. З 06 серпня 2015 року йому видано листки непрацездатності (серія АГЛ № 319972 та АГЛ № 41362 Г).

У звязку з неправомірним поширенням відповідачами широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно нього, він знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу, що, в свою чергу, негативно впливає на виконання ним трудових (посадових) обовязків та на повагу членів автогаражного кооперативу №10 до нього, а також стало причиною порушення його стану здоровя, викликаного отриманими травмами.

Таким чином, інформація, яку поширили відповідачі, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом. При цьому, поширена інформація є доведеною до відома багатьох осіб.

Порушення його, ОСОБА_1, прав поширенням недостовірної інформації полягає в тому, що такі відомості ганьблять честь, гідність та ділову репутацію останнього в очах невизначеного кола осіб, які могли їх чути, з точки зору додержання ним законів України та загальноприйнятих норм моралі.

Поширена інформація формує думку, що він, ОСОБА_1, повязаний з розкраданням майна та коштів автогаражного кооперативу №10, більш того, особисто вчиняє кримінально карані діяння.

У процесі розгляду справи за клопотанням позивача ОСОБА_1 з числа відповідачів було виключено ОСОБА_8.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали та пояснили, що не вчиняли жодних хуліганських дій щодо ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні додатково пояснив, що у листопаді 2014 року була проведена ревізія фінансово господарської діяльності автогаражного кооперативу №10, за результатами якої було складено акт. На території кооперативу поширювалася інформація, яка обговорювалася на засіданні правління автогаражного кооперативу №10. Зокрема, у даній листівці зазначалося, що «дану інформацію ревізійна комісія доводить до всіх членів гаражного кооперативу».

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні додатково пояснив, що 05 серпня 2015 року в автогаражному кооперативі були присутні позивач, сім членів кооперативу та члени ревізійної комісії. Все відбувалося мирно, вони ставили запитання ОСОБА_14, а він відповідав на них. Потім хтось із присутніх сказав позивачу дати їм Статут кооперативу, який був затверджений у 2012 році, що ОСОБА_1 і зробив. Цього дня ніхто не ображав позивача і не бив його.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, зясувавши дійсні обставини справи права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

З пояснень відповідачів у судовому засіданні вбачається, що у листопаді 2014 року була проведена ревізія фінансово господарської діяльності автогаражного кооперативу №10, за результатами якої було складено акт. На території кооперативу поширювалася інформація за результатами вказаної ревізії, яка обговорювалася на засіданні правління автогаражного кооперативу №10.

З копій протоколу №25 засідання правління автогаражного кооперативу від 06 грудня 2014 року та протоколу №26 від 11 лютого 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 заперечував відомості, які відображені в акті ревізії фінансово господарської діяльності кооперативу №10.

Відповідно до ст.ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до розяснень даних Пленумом Верховного Суду України у своїй постанові № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту.

Пунктом 15 вказаної вище постанови визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної осіб.

Згідно з положеннями ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та

доведенню їх правдивості.

В пункті 19 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» також зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене та з урахуванням сукупності усіх доказів, суд приходить до висновку, що поширена інформація є оціночним судженням, а тому судовому захисту не підлягає.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у позові ОСОБА_1 слід відмовити у звязку з його безпідставністю.

Керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 16, 23, 270, 271, 272, 273, 275, 277, 297, 299 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання дій неправомірними, зобовязання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди відмовити у звязку з його безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_15