Справа № 300/1219/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Боднар О.В., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Воловецького районного суду від 13 листопада 2013 року про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 по справі за поданням заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції де заінтересованими особами є ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Надра" про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Воловецького районного суду від 13 листопада 2013 року подання заступинка начальника відділу ДВС Воловецького районного управління юстиції Крижанівського Я.І. про тимчасове обмеження в праві виїзду громадянина України - ОСОБА_1 за кордон, задоволено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця. Мотивує свої вимоги тим, що ухвала суду є незаконною, винесена на підставі неповного з'ясування та недоведеності всіх обставин, що мають істотне значення для справи. Постановлена в порушення вимог норм матеріального та процесуального законодавства, а тому вважає її незаконною.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав, доводи апеляційної скарги та просив задовольнити таку з наведених у ній підстав.

Інші сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, але повідомлялись належним чином про час та місце судового розгляду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторони, яка брала участь у справі та вивчивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що дана скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Заступник начальника відділу ДВС Воловецького районного управління юстиції Крижанівський Я.І. звернувся в суд із поданням, у якому просив тимчасово обмежити право ОСОБА_1 у виїзді за кордон.

Подання мотивовано тим, що на виконанні Воловецького РВ ДВС знаходиться виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа №2-7135/10 від 25.02.2011 року, виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ "Надра" боргу в розмірі 488133,06 грн. Станом на 12.11.2011 року боржником не було надано відомостей про повне чи часткове погашення боргу, що свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що заборгованість ОСОБА_1 по виконанню зобов'язань за виконавчим листом не погашена, а тому є всі підстави для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за кордон.

Проте, такий висновок суду не узгоджується з вимогами норм матеріального права, та не відповідає матеріалам справи.

Відповідно до п. 5 ст. 6 ЗУ "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадянам України" підставою для тимчасового обмеження в праві виїзду за кордон громадянина України є ухилення громадянина України від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов'язань.

З аналізу зазначеної норми слідує, що саме по собі самостійне невиконання боржником зобов'язань протягом строку, указаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

При цьому, під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості, і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Державним виконавцем до суду першої інстанції не надано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що боржник при наявності реальної можливості виконати свої обов'язки у виконавчому провадженні ухиляється від виконання таких. Тобто право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі свідомого ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, отже, наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за кордон. Факт ухилення має підтверджуватися сукупністю доказів, які державний виконавець повинен був зазначити в поданні.

Будь-які документи, які б свідчили про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань не надано суду.

Будь-яких доказів на підтвердження факту свідомого ухилення від виконання своїх обов'язків по погашенню боргу, відомостей про обізнаність боржника про наявність відкритого виконавчого провадження та обізнаність ОСОБА_1 щодо строків його добровільного виконання, матеріали справи не містять.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що після винесення судового рішення про стягнення боргу, кредит продовжував погашати шляхом щомісячних платежів безпосередньо на рахунок ПАТ КБ "Надра" та на підтвердження надав копії квитанцій на 21-му аркуші. Крім того, за згодою ПАТ КБ "Надра", ОСОБА_3, як солідарним боржником, було продано квартиру, яка перебувала в іпотеці банку, а всі кошти від реалізації були скеровані на погашення кредиту (а.с. 53).

Таким чином, зазначене свідчить про те, що боржник не ухилявся свідомо від виконання обов'язків по погашенню суми у виконавчому провадженні, адже не був обізнаний про існування такого. Крім того, указана сума заборгованості у виконавчому документі на момент його відкриття вже не існувала.

Згідно положень ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, який гарантує деякі права й свободи, не передбачені в Конвенції та в Першому протоколі до неї - кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної, чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я, чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Вищенаведених обставин, судом першої інстанції не враховано, що призвело до постановлення судового рішення яке не відповідає обставинам справи.

А звідси, колегія суддів приходить до висновку, що в суду першої інстанції не було достатніх підстав для задоволення подання державного виконавця, а це є підставою для скасування ухвали суду та постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315, 377-1 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Ухвалу Воловецького районного суду від 13 листопада 2013 року про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон - скасувати та постановити нову ухвалу про відмову державному виконавцю Відділу державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України - ОСОБА_1 за кордон.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : ____________________ Судді : ____________________

____________________