У Х В А Л А

7 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 16 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів за договором позики,

встановила:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12 травня

2014 року заяву представника ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 грудня

2015 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 20 травня 2008 року на загальну суму 7 516 383 грн. 22 коп.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у прийнятті апеляційної скарги на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 12 травня 2014 року та рішення цього ж суду

від 30 грудня 2015 року на підставі статті 292 ЦПК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвали апеляційного та касаційного судів та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми процесуального права, а саме статті 292 ЦПК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції виходив із того, що апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 не є особою, яка брала участь у розгляді справи і питання про його права та обов'язки судом не вирішувалось.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року суд касаційної інстанції виходив із того, що відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційний суд всупереч вимогам статті 303 ЦПК України належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов до передбаченого висновку про те, що особа не відноситься до кола осіб, які відповідно до статті 292 ЦПК України мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року суд виходив із того, що відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подану заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував одні й ті самі норми процесуального права, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів за договором позики за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко