Справа № 591/533/16-ц
Провадження № 2/591/811/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року

Зарічний райсуд м. Суми в складі: головуючого судді Грищенко О.В., секретаря Ханюкової-Липової І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Суми», головного лікаря Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Суми» ОСОБА_2 про скасування наказу, визнання дій та бездіяльності протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що наказом Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Суми» від 19.11.2015 року № 176 «Про винесення догани головному бухгалтеру ОСОБА_1» її притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, а саме за невиконання розпорядження головного лікаря , що входить в коло трудових обов'язків головного бухгалтера. Підставою для винесення догани зазначено акт від 19.11.2015 року № 2 «Про відмову ОСОБА_1 від надання письмових пояснень причини невиконання професійних обов'язків. При виданні наказу про звільнення відповідачем порушено вимоги законодавства про працю, оскільки не встановлена наявність вини працівника у вчиненні даного порушення.З цих підстав просила визнати незаконним та скасувати наказ про оголошення догани. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок упередженого ставлення до нього керівника закладу ОСОБА_2, грубо порушуються її права щодо права на відпустки. Так, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, то має передбачене Законом України «Про відпустки» право за її бажанням отримати відпустку у зручний для себе час. Відповідачем проігнорована дана норма закону, і їй не була надана частина щорічної відпустки за її бажанням з 30.11.2015 року, таку бездіяльність просила визнати протиправною. В подальшому позивачу навпаки надали відпустку, хоча і згідно з графіком з 09.03.2016 року, але без її заяви, не попередивши її за два тижні до цього письмово про дату початку відпустки. Просила визнати протиправними дії головного лікаря закладу ОСОБА_2 щодо видання наказу від 09.03.2016 року № 24-В про надання ОСОБА_1 частини щорічної відпустки.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Пояснив, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді догани вважає незаконним, оскільки розпорядження надавалося йому для виконання відповідачем в усній формі 16.11.2015 року, строк для виконання був наданий три дні, в подальшому в ході виконання цього розпорядження несподівано зсувалося, що відповідач змінив зміст свого розпорядження та вимагає надати йому вже іншу інформацію, на що позивач повідомив, що не встигне цього виконати. А вже вранці 19.11.2016 року позивача повідомили про оголошення догани. Від надання пояснень та підписання актів відмовилася, оскільки їй пропонувалося надати пояснення щодо причин невиконання нею своїх посадових обов'язків, без зазначення конкретного порушення. Пояснила також, що оскільки вона є інвалідом ІІ групи, то за станом здоров'я їй потрібна була частина щорічної відпустки, про що вона написала заяву від 27.11.2015 року, яку подала та зареєструвала 30.11.2015 року, та просила надати їй частину невикористаної щорічної відпустки за минулий рік з 30.11.15 р. Але головний лікар написав резолюцію про те, що відпустка буде надана після здачі звіту. Оскільки звіт здається за графіком 7 числа кожного місяця, то у відпустку вона змогла вийти лише з 08.12.2015 року. Вважає, що відповідач не мав законних підстав відмовляти їй у наданні відпустки. Щодо наказу про надання частини відпустки від 09.03.2016 року позивач пояснила, що не писала заяву про надання їй відпустки саме у цей час, тому 09.03.2015 року прийшла на роботу, де її ознайомили з цим наказом. Не заперечуючи факту ознайомлення її в січні з графіком відпусток на 2016 рік, позивач вважає, що про видання наказу відповідач повинен був повідомити її не пізніше, ніж за 2 тижні до початку відпустки, чого він не зробив, отже порушив її законне право.

Представники відповідача та відповідач головний лікар ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, пояснили, що вважають наказ про винесення догани позивачу законним і обґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 не виконала усне розпорядження головного лікаря від 16.11.2015 року про надання йому у триденний строк інформації про рух коштів щодо виконання кошторису за10 місяців поточного року, усно повідомивши головного лікаря, що не встигає виконати його в строк, і 19.11.2015 р. відмовилася від надання письмових пояснень.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді головного бухгалтера Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Суми».

Згідно з наказом від 19.11.2015 року № 176 «Про винесення догани головному бухгалтеру ОСОБА_1» її притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, а саме за невиконання розпорядження головного лікаря, що входить в коло трудових обов'язків головного бухгалтера. Підставою для винесення догани зазначено акт від 19.11.2015 року № 2 «Про відмову ОСОБА_1 від надання письмових пояснень причини невиконання професійних обов'язків» (а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем суду не наданий акт № 2.

З акту № 3 від 19.11.2015 року «Про відмову ОСОБА_3 від надання письмових пояснень причини невиконання професійних обов'язків» вбачається, що головний лікар ОСОБА_2 та працівники закладу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 засвідчують, що 19.11.2015 р. о 9-00 в кабінет головного лікаря запросили головного бухгалтера ОСОБА_1, якій запропонували надати пояснення щодо причини невиконання нею частини професійних обов'язків, але остання відмовилася (а.с.22).

В акті № 4 від 19.11.2015 р. за підписом ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 зазначається, що ОСОБА_1 в присутності цих осіб ознайомилася з актом від 19.11.2015 р. «Про відмову ОСОБА_1 від надання письмових пояснень причини невиконання професійних обов'язків» та відмовилася від проставлення підпису про ознайомлення з актом (а.с.23).

Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_8

При допиті вказаних свідків в судовому засіданні щодо обставин надання головним лікарем закладу розпорядження 16.11.2015 року та його змісту, виявилися суперечності в їх показах. Зокрема, сідок ОСОБА_10 пояснила суду, що працює бухгалтером в Комунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Суми», і її робоче місце знаходиться в приміщенні бухгалтерії, а у головного бухгалтера ОСОБА_11 - окремий кабінет. В листопаді 2015 року до кабінету головного бухгалтера увійшов головний лікар ОСОБА_2 та віддав усне розпорядження про надання даних щодо виконання договорів за 2015 рік, надавши термін два-три дні, але ОСОБА_1 його не виконала, і відмовилася надати письмові пояснення про причини невиконання, про що був складений акт. Як пояснила суду свідок ОСОБА_8, вона також є працівником бухгалтерії, і пам'ятає, що у другій половині листопада 2015 року головний лікар увійшов в кабінет головного бухгалтера ОСОБА_1 та усно надав розпорядження в термін три дні надати йому інформацію по виконанню кошторису за 10 місяців поточного року. Оскільки двері кабінету бухгалтерії були відчинені, то зміст цієї розмови всі присутні працівники бухгалтерії чули. ОСОБА_1 це розпорядження вчасно не виконала та відмовилася надати письмові пояснення, про що був складений акт.

Повноваження головного бухгалтера визначені посадовою інструкцією (а.с.19-20), зокрема, контроль виконання кошторису закладу, асигнувань (п. 2.2), здійснення заходів щодо надання повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух коштів (п.2.4).

Крім того, 06.01.2015 року затверджено Положення про бухгалтерську службу Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Суми», яким також визначені повноваження головного бухгалтера (а.с.43-46).

З письмової заяви ОСОБА_1 від 27.11.2015 року на ім'я головного лікаря ОСОБА_2 вбачається, що вона просить надати їй 10 днів невикористаної щорічної відпустки з 30.11.2015 року за періоди роботи з 2010 по 2014 роки. Як пояснила суду позивач, фактично цю заяву вона подала головному лікарю 30.11.2015 року, але він написав на ній резолюцію, що відпустка може бути надана після здачі місячного звіту (а.с.9).

Згідно з п.2 посадової інструкції на головного бухгалтера покладено обов'язок підписання звітності (а.с.19).

Графік надання щорічних відпусток на 2016 рік був затверджений в закладі 05.01.2015 року (а.с.61), і доведений до відома працівників, зокрема, ОСОБА_1, що не заперечувала сама позивач в судовому засіданні.

Як вбачається з наказів про надання ОСОБА_1 відпусток, частини щорічних відпусток надавалися їй за її заявами 10.07.2015 р., з 10.09.2015 р. по 21.09.2015 р., з 02.11.2015 р. по 03.11.2015 р. (а.с.24-26). В подальшому, як з'ясовано в судовому засіданні, на підставі заяви від 30.11.2015 року, відпустка була надана після здачі щомісячного звіту, який здається 7-го числа кожного місяця (а.с.108), з 08.12.2015 року, на підставі її заяви від 07.12.2015 року (а.с.27).

Відповідно до графіку надання щорічних відпусток на 2016 рік, частина щорічної відпустки ОСОБА_1 запланована на період з 09.03.2016 р. по 11.03.2016 р.

Згідно з наказом від 09.03.2016 року № 24-В частина щорічної відпустки ОСОБА_1 з 09.03.2016 р. по 11.03.2016 р. була надана позивачу згідно з графіком (а.с.60).

Управлінням Держпраці в Сумській області проводилася перевірка додержання вимог законодавства про працю в КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Суми», про що складено акт від 12.01.2016 року (а.с.62-72), та внесений припис (а.с.52).

При визначенні законності підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності, необхідно з'ясувати, чи мало місце порушення трудових обов'язків працівником; слід враховувати характер дії або бездіяльності працівника, істотність наслідків порушення трудових обов'язків, обставини за яких вчинено проступок, та інші обставини, які мають суттєве значення.

Аналогічна позиція викладена в п. 27 Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 р. № 9.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана або звільнення.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Згідно з ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Частинами 4, 5 ст. 79 КЗпП України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпустки» конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Частиною 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки» передбачено надання щорічних відпусток за бажанням працівника у зручний для нього час, зокрема, інвалідам.

Проаналізувавши всі докази в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

В наказі про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани зазначено, що її притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, а саме за невиконання розпорядження головного лікаря, що входить в коло трудових обов'язків головного бухгалтера. Підставою для винесення догани зазначено акт від 19.11.2015 року № 2 «Про відмову ОСОБА_1 від надання письмових пояснень причини невиконання професійних обов'язків». Відповідачами не надано суду доказів на підтвердження конкретного змісту самого розпорядження, оскільки в наказі про це не зазначено, а з пояснень позивача в судовому засіданні, які не спростовані ані показами свідків, ані іншими доказами у справі, вбачається, що зміст усного розпорядження був визначений не конкретно, а в ході його виконання був змінений. Не було в усному розпорядженні визначено і конкретний остаточний термін його виконання, зокрема, три дні, закінчувалися 19.11.2015 року, але вже вранці цього дня позивачу вже була винесена догана за невиконання усного розпорядження керівника. Крім того, на думку суду, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності не може бути акт від 19.11.2015 року № 2 «Про відмову ОСОБА_1 від надання письмових пояснень причини невиконання професійних обов'язків», як зазначено в самому наказі. В оскаржуваному наказі відсутнє посилання на те, які саме трудові обов'язки порушив працівник ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, наказ про винесення догани ОСОБА_1 від 19.11.2015 року.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за необґрунтованістю. Таких висновків суд дійшов, виходячи з наступного.

Встановлено, що відпустки працівникам надаються згідно з затвердженим графіком, з яким була ознайомлена і ОСОБА_1 під особистий підпис. Зокрема, частина щорічної відпустки з 09.03.2016 р. по 11.03.2016 р. була передбачена графіком і 09.03.2016 р. про це виданий відповідний наказ, який позивач вважає незаконним. На думку суду, передбачена статтею 10 Закону України «Про відпустки» норма, яка визначає, що конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну, була повністю дотримана відповідачем при виданні даного наказу. Позивач не довів, що його права порушені, а наказ є незаконним.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, заява про надання частини щорічної відпустки від 27.11.2015 року була подана позивачем лише 30.11.2015 року, а в самій заяві позивач просить надати їй відпустку з 30.11.2015 року, тобто в той же день, коли подається ця заява. В судовому засіданні встановлено, що на прохання позивача, а саме на підставі її заяви від 07.12.2015 року відпустка їй була надана з 08.12.2015 року, тобто одразу після здачі щомісячного звіту. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивач не довела, що її право на відпустку було порушено відповідачем. Суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що відпустка їй була потрібна саме з 30.11.2015 року, оскільки вона погано себе почувала, але не хотіла оформлювати листок непрацездатності, пославшись на негативне ставлення до її хвороби з боку головного лікаря. Суд вважає, що у разі хвороби працівник підтверджує свою непрацездатність саме листком непрацездатності, і перешкоджати працівникові лікуватися керівник установи не в змозі.

Виходячи з викладеного, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1, а в іншій частині відмовляє за їх необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 74, 79, 139, 147, 149, Кодексу законів про працю України, ст. 10 Закону України «Про відпустки», ст. ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати як протиправний наказ Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Суми» від 19.11.2015 року № 176 «Про винесення догани головному бухгалтеру ОСОБА_1».

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана особою яка була присутня при оголошенні рішення суду протягом 10 днів з дня його оголошення а особою яка не брала участі в розгляді справи протягом 10 днів з дня отримання копії рішення до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо скаргу не було подано.

Суддя