Дата документу 28.09.2016
Справа № 320/3665/16-ц
Провадження № 2/320/2547/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

за участю секретаря: Данчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку.

В позові зазначено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від19 грудня 2013 року, позивачу на праві власності належить квартира № 2 у житловому будинку АДРЕСА_1, яка є відокремленим житловим приміщенням. Крім того, 19 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,17 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала відповідачу на праві приватної власності. Однак, договір купівлі-продажу земельної ділянки нотаріально посвідчено не було, натомість договір був укладений в письмовому виді, позивач сплатила відповідачу гроші за придбану земельну ділянку, про що була складена відповідна розписка, а відповідач передала їй правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку. В зв'язку з цим позивач вважає, що оскільки вона набула право власності на житловий будинок, то відповідно, вона набула й право власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування цього житлового будинку. Позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,17 га, розташовану на території с. Нове Мелітопольського району Запорізької області за адресою: АДРЕСА_1, та призначену для обслуговування житлового будинку, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 06 грудня 2000 року.

В судове засідання позивач не з'явилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання відповідач не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 06 грудня 2000 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 0,17 га, розташованої на території с. Нове Мелітопольського району Запорізької області за адресою: АДРЕСА_1, та призначеної для обслуговування житлового будинку. В подальшому на 4/5 частини земельної ділянки було видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 серпня 2004 року за № 1601.

Згідно заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 липня 2013 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів дійсними, припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності, за участю третьої особи - ОСОБА_8, задоволено. Визнано дійсним договір дарування 1/5 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,17 га, укладений 29 грудня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, яка діяла від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі довіреності від 15 вересня 2004 року, визнавши на цю частину земельної ділянки право власності за ОСОБА_2. Визнано дійсним договір дарування 1/10 частин земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,17 га, укладений 25 грудня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, визнавши право власності на цю частину земельної ділянки за ОСОБА_2. Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/20 частину квартири та 1/10 частку земельної ділянки по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/20 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/10 частку земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,17 га, що належать в порядку спадкування ОСОБА_4 та зареєстровані на ім'я ОСОБА_3, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення набрало законної сили 26 липня 2013 року.

Згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 19 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Васильцовою О.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3061, продавці - ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_8 передали у власність покупцю, а покупець - ОСОБА_1 прийняла належну продавцям на праві власності квартиру, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2013 року.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 19 грудня 2013 року, продавець - ОСОБА_2 продала, а покупець - ОСОБА_1 сплатила обумовлену договором суму за земельну ділянку, загальною площею 0,17 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно письмової розписки від 19 грудня 2013 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 суму в розмірі 29036 гривень 00 копійок, в рахунок сплати за земельну ділянку, площею 0,17 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, судом встановлено, що на момент складання договору купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2013 року, ОСОБА_2 на підставі рішення суду набула право власності на земельну ділянку, площею 0,17 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, призначену для обслуговування житлового будинку, та мала право розпоряджатись нею на свій розсуд.

Тобто, після набуття права власності на зазначену вище квартиру, яка є відокремленим житловим приміщенням, до позивача також перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташована ця частина житлового будинку в розмірі, необхідному для обслуговування житлового будинку, а саме: площею 0,17 га, як це визначено згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 06 грудня 2000 року.

При цьому, судом враховується, що земельна ділянка, площею 0,17 га, була виділена для обслуговування житлового будинку, на даний час цільове призначення земельної ділянки ані відповідачем, ані позивачем не змінено і вона використовується саме для обслуговування житлового будинку, тому вбачається, що вимоги ст. 120 ЗК України дотримано.

Однак, оформити належним чином право власності на земельну ділянку позивач не може, оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки був укладений в письмовому виді, але нотаріально його посвідчено не було, а відповідач відмовляється займатися переоформленням земельної ділянки.

Крім того, відповідно до поданої до суду заяви, відповідач позов визнає в повному обсязі, а згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Отже, суд приходить до висновку, що вказані докази у сукупності повністю підтверджують наявність підстав для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, площею 0,17 га, розташовану на території с. Нове Мелітопольського району Запорізької області за адресою: АДРЕСА_1, та призначену для обслуговування житлового будинку, у зв'язку із переходом до позивача права власності на частину житлового будинку, яка розташована на цій земельній ділянці.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання за позивачем права власності на земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 178, 328, 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 59, 60, 61, 107, 197, 208, 212 - 215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,17 га, розташовану на території с. Нове Мелітопольського району Запорізької області за адресою: АДРЕСА_1, та призначену для обслуговування житлового будинку, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 06 грудня 2000 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: