ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Справа №636/4905/15-ц
Провадження №2/636/211/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого - судді Оболєнської С.А.,

за участю секретаря - Гамоліної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, треті особи: ОСОБА_2, відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, про зняття арешту з майна боржника та заборони на його відчуження,

встановив:

28 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що постановою державного виконавця ВДВС Чугуївського міськрайонного управління юстиції від 07.03.2014 року накладено арешт на транспортний засіб GELLY MK1.5L, державний номерний знак НОМЕР_1, та заборонено відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 Даний арешт накладений в рамках виконавчого провадження по стягненню аліментів на утримання сина. На час подачі позову до суду заборгованість по сплаті аліментів відсутня, тому позивач просить скасувати арешт на його автомобіль.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача та треті особи надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, враховуючи наведене вище, слід визнати, що судовому захисту підлягають лише порушені, невизнанні або оспорювані цивільні права та законні інтереси.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі: Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюється на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами (ст.ст. 2, 17 Закону № 606-XIV).

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Обов'язки і права державних виконавців визначені законодавцем у ст. 11 Закону № 606-XIV.

Відповідно до вказаної правової норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець, зокрема має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 32 вищезазначеного Закону заходами примусового виконання рішень, зокрема є:

- звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

- звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

Порядок виконання рішень про стягнення аліментів врегульовано статтею 74 Закону № 606-XIV, згідно якої у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника.

Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

За змістом ст. 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

За приписами ст. 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем у тому числі й щляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше ніж через п'ять днів після накладення арешту.

Судом встановлено, що 07.03.2014 року постановою державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3443/07 від 29.08.2007 року, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму у місяць на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 07.06.2007 року до досягнення дитиною повноліття, накладено арешт на транспортний засіб GELLY MK1.5L, державний номерний знак НОМЕР_1, та заборонено відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1

На час розгляду справи в суді відділ державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області виконавчий документ позивача передав за територіальністю без скасування заходів примусового виконання.

Залучений до участі у справі в якості третьої особи відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області повідомив суд, що на 01.10.2015 року згідно заяви ОСОБА_2 від 01.10.2015 року аліменти сплачено в повному обсязі.

Вказаний арешт майна боржника складений державним виконавцем обґрунтовано, на підставах, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», та в межах наданих йому повноважень.

При цьому будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що вказаною постановою державного виконавця порушені його права чи законні інтереси, позивач ОСОБА_1 до суду не представив.

Рішення суду про оскарження дій державного виконавця позивачем також не надане. Виконавче провадження перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області.

Отже, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, з метою недопущення зупинення виконавчого провадження з примусового стягнення з боржника ОСОБА_1 аліментів на утримання його малолітнього сина.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 57, 59, 60, 169, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, треті особи: ОСОБА_2, відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, про зняття арешту з майна боржника та заборони на його відчуження відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 25 січня 2016 року.

Суддя: С.А. Оболєнська