АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6740/16 Справа № 208/3153/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1», ОСОБА_4 акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», Національного Банку України про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1», ОСОБА_4 акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», Національного Банку України про стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

У своїх позовних вимогах позивач ОСОБА_2 зазначив, що він до сьогоднішнього часу не отримав заробітну плату з грудень 2015 рік з вини бухгалтерії ТОВ «Технополіс-1», що є порушенням Конституції України. Посадові особи ТОВ «Технополіс-1» направили його заробітну плату до ПриватБанку. Він звернувся до відділення банку, але йому повідомили, що грошові кошти можливо лише отримати тільки при відкритті електронної картки. Попросив видати без картки, але було відмовлено.

Враховуючи викладене позивач ОСОБА_2 просить суд зобовязати відповідача ТОВ «Технополіс-1» відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., причинений затримкою виплати заробітної плати за грудень 2015 рік, більше чим на 2 місяці; зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» Дніпродзержинську філію виплатити йому негайно заробітну плату у розмірі 2011 грн., без карточки, через касу відділення; зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» Дніпродзержинську філію відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., спричинений порушенням його прав; зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» Дніпродзержинську філію закрити рахунок, який не законно був відкритий на його імя; зобовязати Національний банк України відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 200 000 грн., спричинений порушенням його прав та бездіяльністю, яка потягнула до затримки виплати заробітної плати; судові витрати відшкодувати за рахунок відповідачів.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на незаконність рішення просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, з наступних підстав.

Ст.1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Тобто, заробітна плата працівнику виплачується саме роботодавцем у встановлений законодавством час, тобто заробітна плата позивачу повинна бути виплачена саме ТОВ «Технополіс-1».

Так, ст.21, ст.22 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ч.ч.4,5,6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи.

За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, майновою шкодою є збитки (псування, погіршення або знищення цінності), завдані майну фізичної або юридичної особи в наслідок його пошкодження, необхідність провести затрати на відновлення майна чи інших цінностей, необхідність здійснення зайвих витрат з метою відновлення порушеного права.

Тому обов'язковими умовами для відшкодування шкоди є її наявність, неправомірність дій заподіювана та безпосередній причинний зв'язок між цими діями та завданою шкодою.

У відповідності до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну, відшкодовується особою, яка її завдала.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 працює на ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1», де отримує заробітну плату, що не заперечується представником відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_2 в січні за грудень місяць 2015 року була виплачена заробітна плата, але на руки він не отримала, тому як грошові кошти були направлені для видачі до ОСОБА_4 акціонерного товариства КБ «ПриватБанк».

В судовому засіданні місцевого суду встановлено, що позивач ОСОБА_2 звертався до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» та Національного Банку України з проханням видати заробітну плату, але було повідомлено, що позивачу необхідно випустити карту для отримання заробітної плати.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, а від так дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Вивчивши надані суду документи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають, оскільки загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч.1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Обов'язковими умовами для відшкодування шкоди є її наявність, неправомірність дій заподіювана та безпосередній причинний зв'язок між цими діями та завданою шкодою.

В даному випадку не доведено наявність спричиненої шкоди та її розмір.

Також, позивачем не надано суду докази того, що діями відповідачів ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1», ОСОБА_4 акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», Національного Банку України було спричинено позивачу моральну шкоду, а тому зазначені вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Посилання апеляційної скарги щодо незаконного відкриття ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунку, є необґрунтованими, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» своїм листом розяснив, що при відсутності активних рахунків бак має право відкрити на імя клієнта технічний рахунок для зарахування виплати. На час зарахування заробітної плати був відкритий додатковий рахунок та зарахована сума 2 011,00 грн. та її виплата проводиться шляхом переказу на картковий рахунок, на що також звертав увагу Позивача суд першої інстанції.

Небажання позивача відкрити рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк», з посиланням на незаконні відрахування (пеня,комісія тощо) у разі зняття грошей з карткового рахунку, колегія суддів вважає надуманими та необґрунтованими, оскільки відрахування з зарахованих, або з видачі коштів з карткових рахунків ПАТ КБ «ПриватБанк», які є заробітною платою, правилами надання банківських послуг не передбачено.

Посилання апеляційної скарги, на неправомірність рішення в цілому повторюють доводи, що були викладені Позивачем в суді першої інстанції у вигляді обґрунтування позовної заяви та які були предметом дослідження місцевого суду, а тому додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості відмови суду в постановленні окремої ухвали з приводу заяви ОСОБА_2 та надіслання її до правоохоронних органів, оскільки вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Окрім того, за ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, а Позивач жодним чином не обмежений у праві на звернення з також заявою безпосередньо до правоохоронного органу.

Суд 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірив та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: