Справа №173/302/15-ц
Провадження №2/173/24/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого - судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання - Демяненко С.І.,

за участю:

представника позивача - Геза С.І.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог (з урахуванням уточненої позовної заяви, (а.с. 28-30) позивач посилається на те, що 13 грудня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушенням зобов'язання за кредитом станом на 16 січня 2015 року заборгованість становить 40 805 грн., 85 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 9695 грн. 09 коп. та заборгованості за процентами - 31110 грн. 76 коп. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2011 року з ОСОБА_3 було стягнуто заборгованість в сумі 19157 грн. 26 коп., отже заборгованість за договором залишилася в розмірі 23837 грн. 03 коп.(52 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом та 23 784 грн. 45 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом). Також позивачем нараховано штрафи у відповідності до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1191 грн. 85 коп. - штраф (процентна складова). На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 25528 грн. 88 коп. та понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що дійсно було рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» і це рішення було виконано, що підтверджується відомостями з ДВС. У зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсотках та штрафів є необґрунтованими. Погашення пені, які відображено в розрахунку заборгованості є самостійним списанням коштів банком та нарахування такої пені не передбачено умовами договору. Окрім того розрахунок заборгованості, наданий позивачем не відповідає заявленим позовним вимогам.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

13 грудня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту, згідно з яким ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку з умовами сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2% на місяць (а.с.12).

У зв'язку з порушенням умов договору щодо своєчасного погашення кредиту рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2011 року було частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 13 грудня 2007 року у розмірі 18957 грн. 26 коп. при цьому зі змісту рішення видно, що заборгованість складалася із заборгованості по кредиту в сумі 9642 грн. 51 коп.; заборгованості по процентам - 7326 грн. 31 коп.; 800 грн. - заборгованість по комісії та штрафів. Розрахунок заборгованості проведено станом на 28 вересня 2010 року. Рішення суду набрало законної сили (а.с.6-7).

На виконання рішення суду Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 5 грудня 2011 року було видано виконавчий лист № 2-2744 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Прирватбанк» боргу в сумі 23334 грн. 80 коп., до складу якої входить також заборгованість за кредитним договором від 13 грудня 2007 року. 14 жовтня 2013 року до Верхньодніпровського ДВС надійшла заява стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» про закриття виконавчого провадження у зв'язку з чим 16 жовтня 2013 року державним виконавцем було завершено виконавче провадження та виконавчий лист було повернуто стягувачу. Вказані відомості підтверджуються листом Верхньодніпровського районного ВДВС від 6 червня 2016 року (а.с.130-131).

Із розрахунку заборгованості видно, що станом на 16 січня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 40805 грн. 85 коп.: 9695 грн. 09 коп. - заборгованість за кредитом та 31110 грн. 76 коп. - заборгованість за відсотками (а.с.8-10). В розрахунку заборгованості зазначено, що на підставі рішення суду було стягнуто 19157 грн. 26 коп. Проте згідно з розрахунком заборгованості відсотки за користування кредитним коштами нараховувалися на всю суму заборгованості за весь час до звернення до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Разом з тим позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування заявлених вимог, зокрема про стягнення заборгованості за кредитним договором розмірі 23837 грн. 03 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 52 грн. 58 коп. та заборгованості за процентами в сумі 23784 грн. 45 коп. з огляду на таке.

Зі змісту рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2011 року видно, що станом на 28 вересня 2010 року заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) становила 9642 грн. 51 коп.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суд вважає встановленим, що заборгованість за тілом кредиту станом на 28 вересня 2010 року була 9642 грн. 51 коп. та вона була стягнута на підставі рішення суду. У зв'язку з чим суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 52 грн. 58 коп., оскільки позивачем не наведено обґрунтування цієї суми відповідно до умов договору, а розрахунок заборгованості не відповідає встановленим судом обставинам. Зокрема у розрахунку зазначено, що заборгованість за тілом кредиту в сумі 9695 грн. 09 коп. виникла ще 30 квітня 2008 року і з того часу не змінювалась, що не відповідає обставинам, встановленим в рішенні суду та які не підлягають доказуванню, а саме сумі заборгованості в розмірі 9642 грн. 51 коп.

Також позивачем не наведено обґрунтування нарахування процентів за користування кредитом в сумі 23784 грн. 45 коп., оскільки позивачем не наведено період нарахування таких відсотків, суму заборгованості, на яку нараховувалися відсотки тощо. Окрім того, як зазначалося вище, примусове виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 грудня 2007 року було припинено саме за заявою стягувача ще 16 жовтня 2013 року. У зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсотках суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, дотримуючись принципу об'єктивності розгляду справи, створив всі умови для надання сторонами доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема пропонував позивачу надати обґрунтований розрахунок заборгованості, у зв'язку з чим неодноразово оголошувалися перерви у судовому засіданні, проте представник позивача не надав суду переконливих доказів на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках.

Також суд вважає необґрунтованим вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь штрафів у відповідності до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг з огляду на таке.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, при порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим договором більше ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.13-18).

Разом з тим позивачем в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів та не наведено обґрунтування того, які саме строки платежів було порушено відповідачем. Окрім того, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2011 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» вже стягувались штрафи в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 888 грн. 44 коп. (процентна складова). Тому заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення зі ОСОБА_3 заборгованості в сумі 25528 грн. 88 коп., а тому позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у позові, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають та їх необхідно віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем - віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко