Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1825/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Червонописький В. С.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

05.10.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Карпенка О.Л., Фомічова С.Є.

із секретарем Яковлєвою Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року, у справі за позовом Компаніївського відділу Олександрійської місцевої прокуратури в інтересах держави до Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, ОСОБА_2, треті особи: відділ Держгеокадастру у Компанівському районі Кіровоградської області, відділ з питань державної реєстрації Компаніївської РДА у Кіровоградській області, про визнання недійсним рішень сесій ради, державного акта на право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року прокурор Компаніївського району, правонаступником якого у зв'язку з реорганізацією є Компаніївський відділ Олександрійської місцевої прокуратури, в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Мар'ївської сільської ради Компаніївського району, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення сесії в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, визнання недійсним рішення сесії в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), про визнання недійсним державного акту на право власності на земельні ділянки виданих незаконно Мар»ївською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області, внаслідок яких з комунальної власності вибули земельні ділянки на території села Тернова Балка, під якими розташоване Юріївське золоторудне родовище, що є власністю народу України та зобов'язати повернути земельну ділянку територіальній громаді в особі Мар'ївської сільської ради.

В обґрунтування позову прокурор зазначав, що ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Зазначений державний акт, відповідно до відомостей вказаних у ньому, видано на підставі рішення сесії Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 18.11.2009 року № 360 . Цей державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає визнанню недійсним оскільки набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до пунктів 2 та 3 рішення сесії Мар'ївської сільської ради Компаніївського району від 18.11.2009 року № 360 та додатків до цього рішення, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано у власність 67 громадянам земельні ділянки площею по 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови в с. Тернова балка Мар'ївської сільської ради Компаніївського району. Однак, ОСОБА_2 у додатку до вказаного рішення, що містить перелік громадян, не зазначено. Відповідно до інформації Мар'ївської сільської ради, на 23 сесії п'ятого скликання від 18.11.2009 року рішення про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність щодо ОСОБА_2 не приймалося.

На підставі пункту 1 рішення сесії Мар'ївської сільської ради Компаніївського району від 18.12.2009 року № 381 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25га із земель житлової та громадської забудови (землі запасу).

В подальшому, згідно п. п. 2, 3 рішення сесії від 24.02.2010 року №388 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови в с. Тернова балка Мар'ївської сільської ради Компаніївського району.

Тобто, на момент отримання ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (28.12.2009 року) рішення Мар'ївської сільської ради, яке є підставою для отримання державного акта було відсутнє.

Крім того, зазначена земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку за відсутності містобудівної документації та планів земельно-господарського устрою. На час прийняття вказаних рішень був відсутній генеральний план села Тернова Балка, межі села не були встановлені, тому рішення прийняті в порушення п. 12 Перехідних положень ЗК України.

З вказаних підстав прокурор просив суд визнати недійсним рішення сесії Мар'ївської сільської ради Компаніївського району від 18.12.2009 року № 381 та від 24.02.2010 р. № 388, а також визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_2 і зобов'язати останню повернути земельну ділянку територіальній громаді Мар»ївській сільській раді Компаніївського району.

В судовому засіданні 18.06.2016 року позивач подав заяву про часткову відмову від позовних вимог, а саме в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про зобов'язання її повернути територіальній громаді в особі Мар'ївської сільської ради Компаніївського району земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку на території с. Тернова Балка площею 0,25 га, вартістю 10550 грн.

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18.06.2016 року прийнято відмову позивача від частини позовних вимог та закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про зобов'язання її повернути територіальній громаді в особі Мар'ївської сільської ради Компаніївського району земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку на території с. Тернова Балка площею 0,25 га, вартістю 10550 грн.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі першого заступника прокурора Кіровоградської області ставиться питання про скасування вказаного судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, безпідставність висновку про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності. Вказує, що строк позовної давності для подачі даного позову не минув, оскільки прокурор Компаніївського району довідався про порушення законності при передачі спірної земельної ділянки у власність відповідачеві лише у вересні 2014 році під час проведення перевірки дотримання вимог Кодексу України про надра, після ознайомлення з рішеннями Мар'ївської сільської ради № 316 та № 360, які постановлені з порушенням норм земельного законодавства.

Відповідачі: Марївська сільська рада Компаніївського району, ОСОБА_2, треті особи: відділ Держгеокадастру у Компанівському районі Кіровоградської області, відділ з питань державної реєстрації Компаніївської РДА у Кіровоградській області, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання до апеляційного суду не з'явились, причину не повідомили, від голови Марївської сільської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора Сігіди Л., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовільнити, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене у справі судове рішення відповідає зазначеним вимогам.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.12.2009 року до Мар'ївської сільської ради Компаніївського району надійшла заява ОСОБА_2 про надання їй у власність земельної ділянки для забудови жилого будинку та господарських будівель в розмірі 0,25 га в АДРЕСА_1 (а.с.135 т. 1).

На підставі рішення сесії Мар'ївської сільської ради Компаніївського району від 18.12.2009 року № 381 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га, за рахунок забудованих земель - із них під житловою забудовою із земель житлової та громадської забудови (запасу) на території АДРЕСА_1 (а.с.132 т. 1).

Згідно рішення сесії Мар'ївської сільської ради Компаніївського району від 24.02.2010 року № 388 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови АДРЕСА_1

28 грудня 2009 року відділом Держкомзему у Компаніївському районі Кіровоградської області видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_1, про те, що на підставі рішення сесії Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 18.11.2009 року № 360 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, що розташована в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2. Вказаний акт зареєстрований 28.12.2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 94 (а.с.34, 124 т. 1).

Як убачається з пунктів 2 та 3 рішення сесії Мар'ївської сільської ради Компаніївського району від 18.11.2009 року № 360 та додатків до цього рішення, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано у власність 67 громадянам земельні ділянки площею по 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови в с. Тернова балка Мар'ївської сільської ради Компаніївського району, прізвище ОСОБА_2 у вказаному списку громадян відсутнє (а.с. 35-37, 125-127 т. 1).

Відповідно до інформації Мар'ївської сільської ради, на 23 сесії п'ятого скликання від 18.11.2009 року рішення про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність щодо ОСОБА_2 не приймалося, що підтверджується протоколами сесії (а.с. 131 т. 1).

Таким чином, на момент отримання ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (28.12.2009 року) рішення Мар'ївської сільської ради, яке є підставою для отримання державного акта, було відсутнє.

Наявність рішення уповноваженого органу про надання земельної ділянки є обов'язковою передумовою передачі у власність земельної ділянки, що перебуває у державній і комунальній власності, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 одержала у власність спірну земельну ділянку з порушенням установленого законом порядку.

Правові підстави для одержавння державного акту на землю виникли лише після прийняття рішення на сесії Мар'ївської сільської ради Компаніївського району від 24.02.2010 року № 388 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та надання у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів.

Згідно зі статтею 174 ЗК України рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською чи Севастопольською міською радами за поданням районних та відповідних сільських, селищних рад.

Статтею 176 ЗК України визначено, що межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України.

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних відносин) сільські, селищні та міські ради мають право розпоряджатися землями територіальних громад виключно в межах населених пунктів, до яких належать землі, межі яких встановлено та посвідчено державними актами України.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до змісту ст. 20 ЗК України надання (передача) земельної ділянки громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням.

У випадку передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (ст. 21 ЗК України).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Використання земельних ділянок для забудови здійснюється відповідно до містобудівної документації. Містобудівна документація являє собою затверджені текстові та графічні матеріали, якими регулюються планування, забудова та інше використання територій, з урахуванням яких визначається цільове призначення земель. До містобудівної документації належать: генеральний план населеного пункту, схема планування території, детальний план території тощо.

Згідно ст.1 Закону України «Про планування і забудову територій» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Відповідно до частини 2 ст.173 ЗК України межі села встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 46 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що для встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень розробляються проекти землеустрою щодо встановлення і зміни меж відповідних адміністративно-територіальних утворень.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодзичних і картографічних матеріалів.

Відповідно до наданих довідок Мар'ївської сільської ради, Компаніївської РДА генеральний план с.Тернова Балка, проект землеустрою щодо встановлення та зміни меж с.Тернова Балка, - відсутні.

Згідно довідки Мар'ївської сільської ради межі населеного пункту чітко визначені по всіх картографічних матеріалах сільської ради. Картографічні матеріали про межі с.Тернова Балка в сільській раді зберігаються у вигляді документації про грошову оцінку населених пунктів за 1998 рік, про встановлення меж земель в межах Мар'ївської сільської ради за 1991 рік, матеріалів про інвентаризацію земель сільської ради за 1991 рік (а.с.138, 247-252 т. 1).

Проект землеустрою щодо встановлення меж села Тернова Балка Мар'ївської сільської ради затверджено та встановлено межу с. Тернова Балка площею 46,9110 га на підставі рішення Компаніївської районної ради Кіровоградської області від 19.09.2013 року № 245 (а.с.138 зв. т.1)

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, межі населеного пункту вважаються встановленими, а органи місцевого самоврядування набувають права розпоряджатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених проектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включаються до їх територій, після встановлення (винесення) меж території населеного пункту в натуру (на місцевість), закріплення території межовими знаками та внесення відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру.

Даний позов пред'явлено прокурором у лютому 2015 року.

У суді першої інстанції відповідач: Мар'ївська сільська рада заявила про застосування положень ЦК України про позовну давність (а.с. 37 т. 2).

Відповідно до ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-178цс15, від 16 грудня 2015 року № 6-2510цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У зв'язку з наведеним прокурору слід довести, а суду встановити, коли довідався або міг довідатись про порушене право державний орган, в інтересах якого пред'явлено позов, а також прокурор, беручи до уваги, що пропуск позовної давності становить більше 2 років.

Пункт 4 частини 1 статті 268 ЦК України, в редакції на час прийняття оскаржуваного судового рішення, за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави і не поширюється на позови прокурора, які пред'являються від імені держави про захист права державної власності незаконними правовими актами органу державної влади.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином підставами для відмови в позові у зв'язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову за спливом позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що прокурор протягом 2009-2014 рр. був наділений правом проводити перевірки будь-яких рішень сільських рад Компаніївського району, крім того контролюючих органів, які відповідають про погодження отримання громадянами у приватну власність земельних ділянок.

Тобто, судом зроблено висновок, що прокурор міг дізнатись про порушення прав держави, на захист яких подано позов, одразу після винесення оскаржуваних рішень сільської ради та передачі земельної ділянки відповідачеві, тому не взято до уваги посилання прокурора про те, що про вказані рішення стало відомо лише після проведення перевірки в 2014 році.

Питання щодо поновлення строку позовної давності прокурором не ставилось.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

З огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Відповідно ст.22 Закону України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації" - закони України, постанови Верховної Ради України, укази та розпорядження Президента України, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України, постанови Верховного Суду України та Конституційного Суду України, рішення органів місцевого самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року визначено органи, які здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель.

Так згідно ч. 1 ст. 6 вказаного Закону до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Держава як суб'єкт земельних правовідносин, на момент прийняття оспорюваних рішень мала необхідні повноваження і можливості щодо здійснення контролю за дотриманням порядку передачі земельних ділянок у власність чи надання у користування.

Отже, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності щодо заявлених позивачем вимог є обгрунтованим та правомірним.

На підставі ч. 1 ст. 308 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Кіровоградської області відхилити.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: