Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: управління - служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_7, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що батьками дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис про народження від 12 лютого 2003 року № 26. Відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2002 року, який було розірвано 09 жовтня 2008 року, актовий запис № 93. Мати дитини - ОСОБА_5 є інвалідом дитинства III групи. Батько дитини - ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_1, також є інвалідом дитинства III групи. З моменту припинення шлюбних відносин, батьки дитини не займаються вихованням свого сина, його розвитком та матеріальним утриманням, станом здоров'я не цікавляться та фактично самоусунулися від виконання батьківських обов'язків. Після розірвання шлюбу батьків ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає у сім'ї дідуся ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2. Рішенням Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 16 грудня 2011 року № 379/2 ОСОБА_7 призначений опікуном над ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи наведене, позивач просив суд позбавити відповідачів батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягувати з них щомісяця аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь опікуна ОСОБА_7 у розмірі ј частини від усіх видів їх заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 20 березня 2015 року, а також вирішити питання щодо накладення заборони на відчуження житла та майна за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року позов виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, в інтересах ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, задоволено.

Позбавлено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати щомісяця з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь опікуна ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % від мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 20 березня 2015 року.

Стягувати щомісяця із ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь опікуна ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % від мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 20 березня 2015 року.

Накладено заборону на відчуження домоволодіння АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року в частині накладення заборони на відчуження домоволодіння АДРЕСА_1 скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення про відмову виконавчому комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради в накладенні заборони на відчуження домоволодіння АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у накладенні заборони на відчуження домоволодіння та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що малолітній ОСОБА_4 не мав ані права власності, ані права користування домоволодінням АДРЕСА_1, оскільки на час ухвалення рішення судом першої інстанції не проживав та не був зареєстрований за вказаною адресою, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про накладення заборони та відчуження вказаного вище домоволодіння.

У іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалось.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи неприпустимо.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому в силу вимог ч. 3 ст. 332 ЦПК України це рішення підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур