Справа № 727/9115/15-ц
Провадження № 2/727/86/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2016 року м. Чернівці Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:
Головуючого судді Слободян Г.М.
при секретарі судових засідань Чорней І.А.
за участю позивача ОСОБА_1 і в її інтересах представника ОСОБА_2
за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Міністерство оборони України про визнання права на отримання частки одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця та усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися в суд із позовною заявою до відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 про визнання права на отримання частки одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. До початку розгляду справи по суті, в порядку вимог ст.. 31 ч.2 ЦПК України позовні вимоги було змінено і до суду ОСОБА_1 було подано позовну вимогу (в новій редакції) до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Міністерство оборони України про визнання права на отримання частки одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця та усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця. Мотивує заявлені вимоги тим, що 31.10. 1992 року між ОСОБА_3 , її рідним братом та відповідачем ОСОБА_4 було укладено шлюб, в період якого в сім`ї народилася дитина син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що шлюб між її братом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 31.08. 1994 року було розірвано і після розлучення дев`ятимісячний їх син ОСОБА_5 залишився проживати із нею, рідною тіткою і своїм батьком; мати лише один раз прийшовши до дитини забрала сина і здала його в дитячий будинок, де мотивувала свій вчинок тим, що в неї відсутнє житло і засоби для існування з дитиною, внаслідок чого, дитина в період з 04.06. 1996 року по 30.08. 1996 року знаходилася в дитячому будинку в АДРЕСА_1 та лише після оформлення усіх необхідних документів вона разом із братом забрали дитину додому і вона з цього часу фактично замінила сину її брата ОСОБА_5 матір, піклувалася про дитину, дбала, виховувала, коли дитина підросла повела ОСОБА_5 до школи, допомагала в навчанні та після закінчення школи постійно ОСОБА_5 поживав з нею, вважаючи її своєю матір`ю, так як біологічна його мати - ОСОБА_4 жодного разу з вересня 1996 року не з`являлася до сина, не цікавилася його здоров`ям, життям і вихованням, не забезпечувала дитину харчуванням, матеріально жодного разу не допомагала, не виявляла ніякого інтересу до внутрішнього світу дитини, не створювала сину належних умов для освіти. Посилається на те, що ОСОБА_5 під час проведення антитерористичної операції на Сході України пішов добровольцем захищати країну та 09.02. 2015 року їй і її брату було повідомлено, що в бою за незалежність та територіальну цілісність України ОСОБА_5 , солдат, боєць 24 ї окремої механізованої бригади під час артилерійського обстрілу в селі Світлічне Попаснянснянського району Луганської області загинув. Вказує, що навіть і загибель сина ОСОБА_4 не цікавила, остання на поховання дитини не з`явилася, знаючи про загибель. Однак, після того, як дізналася про можливість отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина, як військовослужбовця в зоні АТО, звернулася в військовий комісаріат з правом оформлення відповідних документів на одержання грошової допомоги. Разом з цим, після бесіди з братом і своїм колишнім чоловіком ОСОБА_3 , надала останньому довіреність про відмову від вказаної допомоги, однак, в подальшому відізвала попередньо оформлену довіреність через нотаріуса і повторно 13.03. 2015 року звернулася в військовий комісаріат для отримання коштів, про що 23.02. 2015 року стало відомо ОСОБА_3 , який також як батько звернувся у військовий комісаріат з правом оформлення відповідних документів на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина, як військовослужбовця в зоні АТО. Вважає, що відповідачка не має жодного морального права на отримання означеної вище одноразової матеріальної допомоги, оскільки її син ні за життя, ні після загибелі не цікавить, єдиним її наміром є отримання коштів. Вказує, що ОСОБА_6 ні разу не з`явилася на могилі свого сина, не дбає про могилу, тобто за увесь час виховання нею дитини ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , як герой, ОСОБА_4 самоусунулася від своїх материнських обов`язків, що було установлено і рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.06. 2015 року, яким саме її ОСОБА_1 , як рідну тітку було визнано членом сім`ї і встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 з нею, як членом сім`ї рідною тіткою. Даний факт вказує, що було установлено і за результатами спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком (форми Н-5), а саме, що ОСОБА_4 не являється членом сім`ї загиблого ОСОБА_5 , оскільки не проживала зі своїм сином, що на її думку не встановлює права останньої на одержання одноразової грошової допомоги. Крім наведеного, вважає, посилаючись на вимоги чинного закону, аналогію закону застосування до спірних відносин вимог ст.. 1224 ч. 3 п. 2 ЦК України, так як відповідачка фактично самоусунулася від виховання за життя свого сина, не надавала йому ніякої матеріальної допомоги, не цікавилася його здоров`ям, життям, не виявляла до сина турботи, виходячи з загальноприйнятих норм моралі, слід усунути ОСОБА_4 , біологічну матір, від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю сина, як військовослужбовця, ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в зоні АТО. Просить, усунути ОСОБА_4 від права на отримання державної грошової допомоги пов`язаної з загибеллю сина військовослужбовця ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в зоні АТО та визнати за нею ОСОБА_1 право на отримання матеріальної допомоги як члена сім`ї учасника АТО, що виплачується членам сім`ї у зв`язку із загибеллю сина, як військовослужбовця під час проведення антитерористичної операції, під час виконання ним обов`язків військової служби.
Позивач ОСОБА_1 і в її інтересах представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обс`язі, у наданих суду поясненнях позивач посилалася на обставини аналогічно викладеним в позові, просить їх задовольнити.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти заявлених позовних вимог, просить їх задовольнити і в наданих суду поясненнях вказував, що він як батько загиблого в зоні АТО військовослужбовця ОСОБА_5 відмовився оформивши нотаріально завірену заяву на користь своєї сестри ОСОБА_1 , оскільки вважає, що лише вона одна по праву має право на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю сина, як військовослужбовця, в зоні АТО, пояснив, що фактично його сестра замінила була за життя його синові маму, яка дитину покинула з 9 ти місячного віку і не піклувалася про сина.
Представник третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог Міністерства оборони України, за довіреністю Літвін Ю.М. в судове засідання будучи повідомленим належним чином про день, час і місце розгляду справи не з`явився, суду останній надано письмові поясненнях відносно заявлених позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явилася, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи через засоби масової інформації; від останньої відомостей про поважність причин неявки в засідання не надано, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача і зі згоди позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні, у заочному порядку із ухваленням заочного рішення в справі, що відповідає вимогам ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України
Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступного.
Відносно заявлених позивачем позовних вимог судом установлено такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві
Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.06. 2015 року, яке набрало чинності 30.06. 2015 року було встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із рідною тіткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7 9, 84 - 85). Дане повністю узгоджується і з даними довідки з місця проживання від 16.11. 2015 року (а.с. 10,11, 86,) з якої вбачається, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 проживала як член сім`ї з ОСОБА_5 , до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується і дослідженим свідоцтвом про смерть останнього, актовий запис 345 (а.с. 13,87). Батьками ОСОБА_5 , 1993 року народження є ОСОБА_4 , мати і ОСОБА_3 , батько (а.с. 12, 30), шлюб між якими було розірвано 31.08. 1994 року, актовий запис № 499, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу № НОМЕР_1 (а.с. 57). Обставини позову, а також доводи позивача в частині того, що мати військовослужбовця - ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в зоні АТО, з дев`ятимісячного віку не цікавилася дитиною, не спілкувалася з сином і не дбала про нього, підтверджується інформацією з КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» від 26.03. 2015 року (а.с. 25,89) з якою чітко видно, що малолітня дитина ОСОБА_5 , 1993 року народження перебував в дитячому будинку з 04.06. 1996 року по 30.08. 1996 року за заявою матері (а.с. 33) працівниками правоохоронних органів було зафіксовано актом (а.с. 32) факт передачі до дитячого будинку дитини внаслідок відсутності у матері дитини відповідного місця проживання. Матір`ю дитини не заперечувалося, щоби дитину ОСОБА_5 забрав до себе на проживання батько на шість місяців, у зв`язку із чим, ІНФОРМАЦІЯ_6 батько дитини ОСОБА_5 ОСОБА_3 забрав з Будинку дитини сина до місця свого проживання АДРЕСА_2 (а.с. 31) та клопотав про його місце реєстрації по АДРЕСА_3 (а,с 34, 35, 36, 51), зі згоди власника батьків ОСОБА_3 , та дорослих членів сім`ї ОСОБА_1 . З 1997 року ОСОБА_5 , який був вже зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 37) відвідував дитячу дошкільну установу № 9, і зі слів вихователів жодного разу мати дитини ОСОБА_7 дитячу установу не відвідувала, до сина не приходила, вихованням дитини займався батько ОСОБА_3 та рідна тітка (по лінії батька) ОСОБА_1 (а.с. 26); аналогічне вбачається із довідок ЗОШ 1 3 ст. № 8, Чернівецького військового спортивного ліцею Чернівецької міської ради (а.с. 27 29, 90, 91, 104), де зазначено, що мати учня ОСОБА_8 (прізвище змінено на ОСОБА_6 ), жодного разу ні школу, ні ліцей не відвідувала, вихованням сина не цікавилася, всі батьківські збори відвідувала ОСОБА_1 , приймала активну участь в житті класу, цікавилася знаннями ОСОБА_5 у класних керівників і вихователів. Згідно досліджених актів за місцем проживання від травня 2012 року (а.с. 38); 19.02. 2015 року (а.с. 39, 92,93) постійно проживав із членами своєї родити і безпосередньо членом його сім`ї бали тітка ОСОБА_1 , батько ОСОБА_3 , які займалися його вихованням і матеріальним утриманням.17.03. 2015 року батькові ОСОБА_3 . Чернівецьким міським військовим комісаріатом Чернівецької області було сповіщено про загибель сина - ОСОБА_5 в ході проведення антитерористичної операції, вірний військовій присязі у бою за незалежність та територіальну цілісність нашої Батьківщини (а.с. 41), який був солдатом військової частини польова пошта НОМЕР_2 ; в/ч НОМЕР_3 (а.с. 42). ОСОБА_5 за даними довідки військової лікарської комісії був прийнятий до лав Збройних Сил командиром вч НОМЕР_3 в травні 2012 року по липень 2013 рік, військовою процесією механік (а.с. 52), мав поранення, внаслідок чого потребував за висновком лікарів звільнення від виконання службових обов`язків на 15 календарних днів, знаходився у військовому госпіталі (а.с. 52); аналогічне вбачається і з витягу з протоколу засідання військової лікарської комісії Західного регіону (протокол № 438 від 22.09.2014 року) (а.с. 53).
Згідно витягу (протокол № 1367 від 15.04. 2015 року) (а.с. 43, 107) смерть ОСОБА_5 настала від отриманих травм, пов`язаних з виконання обов`язків військової служби і був виключений з складу частини внаслідок смерті (а.с. 56). Крім наведеного, матеріалами справи установлено, що ОСОБА_3 , батько загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 звернувся 23.02. 2015 року з заявою (а.с. 110) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату одноразової грошової допомоги. ОСОБА_4 мати загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 представила нотаріально завірену заяву (а.с. 55) про відмову від одноразової грошової допомоги на користь батька загиблого, а 13.03. 2015 року звернулася з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, оскільки останньою 26.03. 2015 року була надана нотаріально засвідчена заява про відкликання поданої нею 21.02. 2015 року заяви про відмову від одноразової грошової допомоги на користь батька загиблого (а.с. 40).
Згідно посвідчення (а.с. 11) ОСОБА_5 посмертно Указом Президента України від 15.05. 2015 року № 270/2015 (серія НОМЕР_4 ) нагороджений орденом «За мужність ІІІ ступеню», який був отриманий саме позивачем ОСОБА_1 , як член сім`ї загиблого військовослужбовця.
Крім наведеного, судом установлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є рідними братом і сестрою, мають спільних батьків, що вбачається з їх відповідно досліджених свідоцтв про народження (а.с. 44, 45,105, 106). Мати загиблого ОСОБА_5 немає на території м. Чернівці постійного зареєстрованого місця проживання, за адресою по АДРЕСА_4 не проживає і не значиться зареєстрованою, що вбачається з дослідженого акту за вказаним місцем проживання КЖРЕП № 14 від 13.01. 2016 року (а.с. 46); про аналогічне стверджує і довідка КЖРЕП № 14 від 18.01. 2016р. (а.с. 47). Також судом установлено, що і за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_8 (у зв`язку з заміжжям ОСОБА_6 ) ніколи не проживала і не значиться зареєстрованою, що підтверджується довідкою Нахімівської районної державної адміністрації м. Севастополь (а.с. 48). Разом з цим, судом в сукупності з наведеними вище доказами, установлено, що ОСОБА_9 за період з 30.09. 1993 року по т/ч не значиться по обліках як така, що позбавлена батьківських прав по відношенню до ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 49).
Статтею 16 ч.2 п.1 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права або усунення від такого права.
Відповідно до ст.. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають пов`язані спільним побутом мають взаємні права і обов`язки… Відповідно до ст.121 Сімейного Кодексу України, права та обов`язки матері і батька дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану.
Статтею 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.ст. 150, 157, 166 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до ст. 121 Сімейного Кодексу України, права та обов`язки матері і батька дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з ст. 155 Сімейного Кодексу України, батьки мають право і зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Згідно ст.. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття
Конвенцією про права дитини (ст.. 17) визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що …батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування…
Отже, виходячи з наведених вище норм чинного закону, відповідач ОСОБА_10 з 9 ти місячного віку ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання ним обов`язків військової служби, ухилялася від виховання дитини, не піклувалася про сина, не цікавилася його життям і здоров`ям, з 04.06. 1996 року спільно з сином ОСОБА_5 не проживала, не була пов`язана з ним спільним побутом, фактично самоусунулася від виховання дитини, сина здала до дитячого будинку, звідки ОСОБА_5 був забраний після дізнання про це батьком, шлюб на той час якого з відповідачем було розірвано.
Усі зазначені актори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання і належного піклування дитини, свідомого нехтування своїми материнськими обов`язками за життя - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , загинув при виконанні військового обов`язку в ході проведення антитерористичної операції, вірний військовій присязі у бою за незалежність та територіальну цілісність нашої Батьківщини.
А, отже, суд виходячи з аналогії закону, а саме ч. 1 ст. 8 ЦК України визначено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини, суд приходить до висновку, з урахуванням ч. 2 ст. 1224 ЦК України, що відповідач ОСОБА_4 не має права на отримання державної грошової допомоги пов`язаної із загибеллю сина військовослужбовця і від такого права на отримання даного виду допомоги ОСОБА_4 слід усунути.
Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби визначено ст.. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, у відповідності до ч. 1 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно ч. 6 ст. 16 вказаного Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Частиною 9 ст. 16 названого вище Закону, визначено порядок призначення одноразової грошової допомоги Кабінетом Міністрів України, а саме, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), і інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
У відповідності до ч. 2 ст. 16-1 Закону № 2011-XII, п. 5 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого)військовослужбовця, тобто, одноразова грошова допомога у разі у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві виплачується відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із змінами), у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Отже, одноразова допомога гарантована державою виплата. Право на її отримання відповідно до зазначеного Закону мають: - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого);….
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Крім наведеного, законодавцем визначено, що до родини загиблого належать: дружина (чоловік); діти; батьки. Допомога виплачується одному із членів родини загиблого за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату допомоги цій особі від інших членів родини загиблого (надалі - уповноважений представник родини). У разі відсутності згоди членів родини загиблого щодо уповноваженого представника родини, на банківський рахунок якого буде здійснено виплату допомоги, це питання вирішується у судовому порядку між членами родини загиблого. У випадку, коли після виплати допомоги уповноваженому представнику родини за її одержанням звертаються інші члени родини загиблого (дружина (чоловік), діти, батьки), питання розподілу розміру допомоги вирішується за взаємною згодою таких осіб, або в судовому порядку. В кожному конкретному випадку враховуються обставини, які склалися в родині.
Таким чином, сукупність досліджених доказів по справі, наведені вимоги чинного закону, а також встановлені обставини в судовому засіданні свідчить про законність визнання права ОСОБА_1 на отримання матеріальної допомоги, що виплачується членам сім`ї, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця під час проведення антитерористичної операції, під час виконання ним обов`язків військової служби.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмету спору, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Міністерство оборони України про визнання права на отримання частки одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця та усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця грунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 8, ст. 15, 16 ч.2, ч. 2 ст. 1224 ЦК України, ст.ст. 17, 18 Конвенції про права дитини; Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (ч.1, ч.2 ст. 16); постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), і інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві; ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 212-215, 218, 224 226 ЦПК України, суд, - В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача що не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_3 , Міністерство оборони України про визнання права на отримання частки одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, усунення від права на отримання цієї допомоги задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої і проживаючої в АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , як члена сім`ї право на отримання і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис 345, в ході проведення антитерористичної операції, вірний військовій присязі, у бою за незалежність та територіальну цілісність України та усунути від права на отримання і виплату вказаної допомоги ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , без постійного місця проживання на території міста Чернівці мати військовослужбовця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис 345.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в засіданні при проголошенні рішення в цей же строк з дня отримання копії рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Слободян Г.М.