Ухвала іменем україни
20 січня 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Головного управління юстиції в Чернівецькій області, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області, третя особи: Публічне акціонерне товариство «Піреус банк МКБ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Солум», Приватна фірма «Інтервал», про визнання прилюдних торгів недійсними та визнання недійсним акта про реалізацію арештованого майна з прилюдних торгів, за касаційною скаргою Головного управління юстиції в Чернівецькій області на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 04 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що відповідно до протоколу від 25 березня 2013 року та акта

від 25 червня 2013 року Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» (далі - ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція») було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі, - склад (літ. «А») загальною площею 376,1 кв. м по АДРЕСА_1.

Позивач вважав, що при проведенні реалізації вищезазначених торгів та реалізації майна були допущені порушення норм чинного законодавства щодо порядку проведення торгів та процедури щодо їх підготовки на стадії виконавчого провадження, а тому просив задовольнити позов шляхом визнання вказаних прилюдних торгів недійсними та визнання недійсним акта про реалізацію арештованого майна з прилюдних торгів.

Також ОСОБА_6 зазначав, що він є солідарним боржником за кредитними зобов'язаннями Приватної фірми «Інтервал» (далі -

ПФ «Інтервал»), а реалізоване з торгів майно в рахунок погашення заборгованості фірми реалізовано за заниженою ціною і не покриває розміру боргу.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 березня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 04 червня

2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнано прилюдні торги з реалізації арештованого майна у вигляді нежитлової будівлі - склад (літ. «А») загальною площею 376,1 кв. м по АДРЕСА_1, від 25 березня 2013 року недійсними.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року касаційні скарги Головного управління юстиції в Чернівецькій області та Публічного акціонерного товариства «Піреус банк МКБ» (далі - ПАТ «Піреус банк МКБ») відхилено. Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 04 червня 2014 рокузалишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2015 року заяву ПАТ «Піреус банк МКБ» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Головного управління юстиції в Чернівецькій області, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області, третя особи: ПАТ «Піреус банк МКБ», ТОВ «Солум», ПФ «Інтервал», про визнання прилюдних торгів недійсними та визнання недійсним акта про реалізацію арештованого майна з прилюдних торгів допущено до провадження Верховного Суду України.

Постановою Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року заяву ПАТ «Піреус банк МКБ» задоволено частково.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі Головне управління юстиції в Чернівецькій області просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що прилюдні торги були проведені з додержанням вимог чинного законодавства, а саме вимог Закону України «Про іпотеку», оскільки в процесі торгів реалізовувалось майно, що є предметом іпотеки та забезпечує виконання зобов'язань за кредитним договором, заборгованість за яким стягнуто за рішенням суду, що виконувалось у примусовому порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання прилюдних торгів недійсними та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, вважав, що торги відбувалися з приводу реалізації арештованого майна, що є предметом іпотеки, на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому положення Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються, та дійшов висновку про те, що на спірні правовідносини поширюються норми Закону України «Про виконавче провадження» і Тимчасового положення, відповідно до пункту 7.1 якого прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця.

З такими висновками апеляційного суду не можна погодитись, оскільки вони зроблені з порушенням закону та не відповідають матеріалам справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 17 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «МКБ», правонаступником якого є ПАТ «Піреус банк МКБ»та ПФ «Інтервал» було укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 560 тис. доларів США строком до 16 січня 2013 року, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити проценти згідно з умовами цього договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 18 січня 2008 року між ВАТ «МКБ» (іпотекодержатель) та ПФ «Інтервал» (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець надав банку в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, у тому числі нежилу будівлю - склад (літ. «А») загальною площею 376,1 кв. м по АДРЕСА_1.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 08 липня 2009 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Піреус банк МКБ» було укладено договір поруки, за умовами якого він (поручитель) як солідарний боржник відповідає перед банком за порушення зобов'язань боржника за основним договором.

У зв'язку з невиконанням ПФ «Інтервал» зобов'язань за вказаним кредитним договором рішенням господарського суду Чернівецької області від 12 січня 2010 року з указаної фірми на користь ПАТ «Піреус банк МКБ» стягнуто 641 тис. 172 долари США 15 центів заборгованості за кредитним договором та 35 тис. грн штрафних санкцій.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2011 року стягнуто з ОСОБА_6 як поручителя на користь ПАТ «Піреус банк МКБ» 5 148 796 грн 72 коп. заборгованості за вказаним кредитним договором. 17 січня 2013 року за цим судовим рішенням Хотинським районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист, на підставі якого 19 лютого 2013 року постановою заступника начальника відділу відкрито виконавче провадження з виконання указаного судового рішення.

Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, від 25 березня 2013 року та акта про реалізацію арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, з прилюдних торгів від 25 червня 2013 року ПП «СП «Юстиція» було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме нежилої будівлі - складу (літ. «А») загальною площею 376,1 кв. м по АДРЕСА_1.

Підставою для проведення прилюдних торгів було зведене виконавче провадження про стягнення з ПФ «Інтервал» на користь стягувачів 9 788 542 грн 33 коп. боргу та виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Чернівецької області від 11 травня 2010 року про стягнення з ПФ «Інтервал» на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» 641 172 доларів США 15 центів заборгованості за кредитним договором від 17 січня 2008 року та 35 тис. грн штрафу.

09 серпня 2011 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна, яким накладено арешт на зазначену нежилу будівлю.

Прилюдні торги з реалізації арештованого майна - предмета іпотеки проводилися з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

У разі якщо згідно із судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 45 Закону України «Про іпотеку», за якою можна провести торги за наявності одного учасника.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про іпотеку» та дійшов помилкового висновку про можливість реалізації предмета іпотеки на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості без дотримання вимог цього Закону, крім того, всупереч статті 16 ЦК України не встановив, які права та інтереси позивача порушені відповідною процедурою реалізації арештованого майна.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління юстиції в Чернівецькій області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 04 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В. Юровська