Ухвала

іменем україни

26 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Фаловська І.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_4 в розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 05 січня 2016 року до закінчення навчання ОСОБА_4 в Державному вищому навчальному закладі «Український державний хіміко-технологічний університет», а у разі продовження навчання - не більше ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцятитрирічного віку, тобто до 29 грудня 2020 року. В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 17 листопада 1999 року.

ОСОБА_4 проживає із матір'ю, на час навчання проживає в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» № 16.106 від 23 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 зарахована на 1-й курс денної форми навчання 11 серпня 2015 року наказом № 256-к/с на бюджетну форму навчання.

Сторонами не оскаржується факт отримання третьою особою доходу у вигляді стипендії в розмірі 815 грн.

Позивач працює та отримує дохід, середньомісячний розмір якого становить 1700,39 грн. на місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання.

При цьому, у відповідності до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що відповідач з урахуванням висновків МСЕК про умови та характер праці та розміру пенсії, що отримує, може надавати допомогу дочці, що продовжує навчання. Крім того, суд вірно зауважив, що самі по собі лише захворювання та необхідність надавати допомогу на дітей від іншого шлюбу не виключають обов'язку надавати допомогу дитині, яка її потребує. Вказані обставини, на які посилається відповідач є обставинами, що впливають на розмір аліментів, які підлягають до стягнення.

За таких обставин, суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Таким чином, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими та справедливими.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, за касаційною скаргою на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М.Фаловська