АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3915/15-ц 22-ц/774/1642/К/16
Справа № 211/3915/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1642/К/16 суддя Бардін О.С.
Категорія - 25 (ІV) Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 жовтня 2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

секретар: Маслова К.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Бродька Анатолія Івановича,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах», про зобов'язання сплатити страхове відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про зобов'язання сплатити страхове відшкодування.

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі поданої нею заяви 23 січня 2014 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір фінансового лізингу № KR00A+83016844 строком на 60 місяців, предметом якого є автомобіль марки «BYD F-3 Plus», реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідно до умов укладеного договору відповідачем здійснено страхування вказаного автомобіля у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Інгосстрах» (ПрАТ «СК «Інгосстрах») за страховими ризиками, такими як, зокрема, пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на умовах повного КАСКО.

18 лютого 2015 року автомобіль потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого отримав механічні пошкодження й вартість відновлювального його ремонту склала 18260 грн., з вимогою про сплату якої позивач звернулася до відповідача 22 травня 2015 року.

Однак, листом від 28 травня 2015 року відповідачем було повідомлено, що сума страхового відшкодування склала 5092,92 грн. і буде зарахована в рахунок погашення заборгованості за договором.

Посилаючись на те, що відповідач незаконно відмовив їй у виплаті страхового відшкодування, на яке вона має право у відповідності до положень Закону України «Про страхування», п. 2.9.4.5.7 укладеного договору фінансового лізингу, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості користуватися предметом лізингу, який є невідремонтованим, просила суд зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити їй страхове відшкодування на відновлення автомобіля в розмірі 18260 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 травня 2016 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» страхове відшкодування в сумі 5092,92 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на недостатньо повне дослідження письмових доказів у справі та дійсних обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначив, що вирішуючи спір суд не врахував того, що власником автомобіля марки «BYD F-3 Plus» реєстраційний номер НОМЕР_1, є не позивач, а відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», який і є стороною договору страхування й відповідно має право на отримання страхового відшкодування у разі настання страхового випадку. Оскільки позивач не є ані власником вказаного автомобіля, ані особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, то підстави для виплати останнього на користь позивача відсутні. Крім того, представник відповідача вважає, що відповідач не є належним відповідачем по справі, оскільки він не є страховиком й відповідно у нього відсутній обов'язок з виплати страхового відшкодування за приписами Закону України «Про страхування».

Позивач ОСОБА_1 заперечує проти доводів апеляційної скарги й просить відмовити в її задоволенні, залишивши рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає, що є безумовною підставою для його скасуванню.

Судом встановлено, що 23 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» - сторонами у справі, укладено договір фінансового лізингу № KR00A+83016844, який складається із заяви про приєднання до Умов та Правил надання фінансового лізингу № KR00A+83016844 від 23.01.2014 року, анкети-заяви за програмою «Авто в кредит за 30 хвилин» від 28.01.2014 року та Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 6-22).

За умовами укладеного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» передав у користування ОСОБА_1 автомобіль марки «BYD F-3 Plus», вартістю 94990 грн., 2013 року випуску, седан/лифтбек, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 за умови сплати нею протягом 60 місяців періодичних лізингових платежів з наступним переоформленням права власності на автомобіль на своє ім'я (а.с. 6-24).

28 січня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк», як власник автомобіля уклав з ПАТ «СК «Інгосстрах», правонаступником якої є ПрАТ «СК «Інгосстрах», договір добровільного страхування наземного транспорту № KRDDСРS - 140S79К строком на один рік. Дію договору пролонговано на строк з 29.01.2015 року по 28.01.2016 року.

Під час експлуатації автомобіля позивачем 18 лютого 2015 року трапилась дорожня пригода, внаслідок якої автомобіль отримав механічні пошкодження (а.с. 26).

У зв'язку з настанням страхового випадку ПрАТ «СК «Інгосстрах» на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження № ДЗ/04/15, складеного 02 квітня 2015 року, прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 5092,92 грн. без ПДВ на користь ПАТ КБ «Приватбанк», про що 23 квітня 2015 року складено страховий акт № И-539 (а.с. 104).

22 травня 2015 року позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату на її користь страхового відшкодування в розмірі 18260 грн. (а.с. 28).

28 травня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» листом повідомлено позивача про те, що ПрАТ «СК «Інгосстрах» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 5092,92 грн., які будуть зараховані в рахунок погашення заборгованості за договором № KR00A+83016844 від 23.01.2014 року (а.с. 29).

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідача, позивач звернулася до суду за захистом порушеного права в спосіб зобов'язання відповідача виплатити на її користь отримане ним страхове відшкодування, на отримання якого, на її думку, вона має право.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з права позивача на отримання страхового відшкодування у розмірі 5092,92 грн., що передбачено п. 2.9.4.5.7 Умов та Правил банківських послуг.

Проте, колегія суддів вважає, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч1, ч.2 ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Аналогічне правило передбачене й ч.4 ст. 3 Закону України «Про страхування», відповідно до якої страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

З викладеного вбачається, що за загальним правилом право на отримання страхової виплати від страховика наділений страхувальник, а інша особа (вигодонабувач) набуває такого права тільки у разі уповноваження його на це страхувальником.

Згідно п. 2.9.4.5.1., п. 2.9.4.5.3. Умов та Правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного між сторонами договору фінансового лізингу № KR00A+83016844 від 23.01.2014 року, страхування предмету лізингу здійснюється лізингодавцем самостійно з моменту підписання цього договору та протягом строку лізингу. Пори цьому, протягом всього періоду страхування за цим договором вигодонабувачем визначається лізингодавець.

На виконання умов вказаного договору ПАТ КБ «Приватбанк», яке згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТС НОМЕР_3 є власником автомобіля, що є предметом лізингу, укладено із ПАТ «СК «Інгосстрах» договір добровільного страхування наземного транспорту № KRDDСРS - 140S79К від 28.01.2014 року - автомобіля марки «BYD F-3 Plus», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Умовами укладеного договору страхування - п.п. 13.1.2, 15.2 передбачено, що страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві. Страхувальником та вигодонабувачем за цим договором є також банк.

Отже, сторонами за договором страхування є страхова компанія і саме банк, який й наділений правом на отримання страхового відшкодування у разі настання страхового випадку. В той же час, позивач ОСОБА_1 не є ані стороною у цьому договорі, ані вигодонабувачем за ним.

Матеріали ж справи не містять належних доказів уповноваження вигодонабувачем - ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування у разі настання страхового випадку.

Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції вказаних обставин не з'ясував й за відсутності доказів, які підтверджують право ОСОБА_1 на одержання страхової виплати, дійшов передчасного висновку про стягнення на її користь розміру страхового відшкодування в сумі 5092,92 грн., про виплату якого ПрАТ «СК «Інгосстрах» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» прийнято рішення, не перевіривши навіть чи взагалі було перераховані страховою компанією на користь банку зазначені страхові кошти.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги, на підставі наданих банком документів встановив, що сума страхового відшкодування в розмірі 5092,92 грн. перерахована страховою компанією банку, а банк зарахував вказану суму на погашення заборгованості за договором фінансового лізингу № KR00A+83016844 від 23.01.2014 року, що не суперечить умовам договору страхування, оскільки на час виплати страхового відшкодування договір фінансового лізингу був чинним.

Посилання ж позивача на ту обставину, що нею належним чином виконуються умови договору фінансового лізингу щодо сплати щомісячних лізингових платежів не наділяє її правом на отримання страхового відшкодування, а є підставою для звернення її з вимогою до лізингодавця щодо спрямування отриманого ним страхового відшкодування на відновлення предмета лізингу, що передбачено п. 2.9.4.5.7 Умов та Правил надання банківських послуг.

Однак, позивач з такою вимогою до відповідача не зверталася.

Крім того, матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося сторонами, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу був чинним на момент розгляду справи й предмет лізингу був власністю лізингодавця - ПАТ КБ «Приватбанк» й до лізингоодержувача право власності на вказаний автомобіль не перейшло.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки правом на отримання страхового відшкодування наділений відповідач, тоді як у позивача відсутнє таке право, то відсутні й підстави для захисту прав позивача у судовому порядку, які не порушувалися.

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав, передбачених п.1, п.2 ч.1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн. (а.с. 116).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1, 2 ч.1, ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах», про зобов'язання сплатити страхове - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 606,32 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним чинності.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Митрофанова