УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 13 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 125 тис. дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16% на рік з кінцевим терміном повернення 12 жовтня 2011 року. У забезпечення належного виконання умов кредитного договору, банком було укладено з ПАТ «А-Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5 договори поруки. ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим виникла заборгованість станом на 30 вересня 2011 року у розмірі 138 737,46 дол. США, що складається з 75 112 дол. США - заборгованість за кредитом, 43 691,48 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 19 933,98 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Просив стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року у розмірі 138 712,37 дол. США, витрат на правову допомогу у розмірі 1 950 грн та судовий збір.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 180 049,04 дол. США, що еквівалентно 143 9131,98 грн та складається з: 75 112 дол. США - простроченої заборгованості, 66 306,04 дол. США - простроченої заборгованості за відсотками, 38 631 дол. США - заборгованості з пені та судові витрати у розмірі 1 820 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року в частині стягнення пені змінено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість з пені в сумі 308 777,58 грн, зменшено загальну суму заборгованості, що стягується за кредитним договором від 13 жовтня 2006 р. з 180 049,04 дол. США до 141418,04 дол. США.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині відмови в позові та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У решті судові рішення до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив із того, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконував, тому наявні підстави для стягнення кредитних коштів з позичальника; щодо солідарної відповідальності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як поручителів, суд виходив із того, що договори поруки є припиненими на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Апеляційний суд, фактично погодився з висновками місцевого суду, та змінюючи рішення місцевого суду дійшов висновку про змінення валюти у якій стягнуто з відповідача пеню за прострочення виконання кредитного зобов'язання.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного договору від 13 жовтня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 125 тис. дол. США окремими траншами зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 жовтня 2011 року.

Зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_4 у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3, та договором поруки укладеним з ОСОБА_5

Відповідно до умов договорів поруки, поручителі відповідають перед кредитором за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року, згідно умов якого кредитор надав позичальнику строковий кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом на суму 125 тис. дол.. США.

24 квітня 2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 13 жовтня 2006 року, відповідно до якої ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 8 300 дол. США на строк до 12 жовтня 2011 року зі сплатою 16% річних за користування кредитними коштами.

Згідно розрахунку, наданого банком, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору позичальником, утворилась заборгованість, яка станом на 3 вересня 2012 року, склала 180 049,04 дол. США, що еквівалентно 1 439 131 грн 98 коп. та складається з: 75 112 дол. США - простроченої заборгованості, 66 306,04 дол. США - простроченої заборгованості за відсотками, 38 631 дол. США - заборгованості по пені.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні позову до поручителів, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не звернули уваги на те, що додатковою угодою, що укладена між банком та позичальником вносились зміни, передбачені п. 2.1.2 кредитного договору, з умовами якого поручителі ознайомлені, та вказаними змінами не збільшувався обсяг відповідальності поручителів стосовно суми кредитних коштів, так як ліміт овердрафту не перевищував 125 тис. дол. США, розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, строків виконання зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому підстави для припинення договору поруки відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України відсутні.

Змінюючи рішення місцевого суду апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову в позові до поручителів з тих підстав, що порука припинилася унаслідок збільшення відповідальності поручителів на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. Оскільки у судовому рішенні про стягнення кредитної заборгованості передбачено солідарне стягнення з боржника та поручителів, складові зазначеної заборгованості у порушення ст. 215 ЦПК України не визначені, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у частині вирішення вимог банку про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська

Судді:І.М.Завгородня
Л.М.Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович