АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1908/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,23 Пироженко (С.А.) С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_5 та публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, додаткової угоди та договору іпотеки недійсними, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 27 грудня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № GSIPGK00000019, за яким останній отримав кредит у розмірі 36 000 доларів США на термін до 27 грудня 2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Взяті на себе грошові зобовязання відповідач виконував неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 25 червня 2015 року складає 34 718,49 долари США, що за курсом 21,17 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 25 червня 2015 року становить 734 990 грн. 43 коп.

Просив стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором в сумі 34 718,49 долари США, що складає 734 990 грн. 43 коп.

В лютому 2016 року ОСОБА_5 подав зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, в якій просив визнати недійсними кредитний договір, додаткову угоду та договір іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 27 грудня 2006 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був підписаний кредитний договір № GSIPGK00000019. Умовами цього договору передбачалася видача кредиту сумою 36000 доларів США на придбання житла. Кредит видавався на 20 років (240 місяців) для купівлі квартири, датою остаточного повернення кредиту є 27 грудня 2026 року. Крім того, договором від 26 грудня 2006 року передбачалася видача 7200 доларів США на сплату страхових виплат, проте ці гроші так і не були надані банком. Щомісячний платіж повинен був дорівнювати 424,67 доларів США.

01 листопада 2011 року було укладено Додаткову угоду до кредитного договору, за якою Банком було збільшено щомісячний платіж до 478,76 доларів США з 30 жовтня 2011 року та страховий платіж до 11171,48 доларів США, які йому видані не були. Вважає, що положення кредитного договору та додаткової угоди є несправедливими, які містять умови про зміни у витратах, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Також вказує, що за час дії кредитного договору ним уже було сплачено на користь банку 42382,48 доларів США, при тому, що кредит йому був виданий в сумі 36 000 дол. США.

Просив визнати кредитний договір від 27.12.2006 року, додаткову угоду від 01.11.2011 року та договір іпотеки від 27.12.2006 року недійсними. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» отриману ним суму коштів понад 36000 доларів США за курсом НБУ станом на момент винесення рішення судом, а саме 6382,48 доларів США.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, додаткової угоди та договору іпотеки недійсними, обєднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2016 року, ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 2 953,68 долари США, яка станом на 25 червня 2015 року за курсом 21,17 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 25 червня 2015 року складає - 62 529 грн. 41 коп. та судовий збір в сумі 625,29 грн., а всього 63 154 грн. 70 коп. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій посилається на те, що судом першої інстанції були не повно зясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, оскаржуване рішення ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким його позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» також подав апеляційну скаргу в якій посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, при ухваленні рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача 31764,81 доларів США та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити повністю.

Заслухавши осіб, які з»явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що 27 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № GSIPGK00000019, за яким останній отримав кредит у розмірі 36 000 доларів США на термін до 27 грудня 2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору щомісячний платіж встановлений в розмірі - 424,67 долари США (а.с.10-11).

Згідно умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

01 листопада 2011 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до кредитного договору № GSIPGK00000019 від 27.12.2006 року, за якою Банком було збільшено щомісячний платіж до 478,76 доларів США з 31 жовтня 2011 року, та страховий платіж до 11171,48 доларів США (а.с. 12).

Взяті на себе зобов»язання ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав.

Відповідно до розрахунку надаваного ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість ОСОБА_5 по кредитному договору перед банком станом на 25 червня 2015 року становить 34 718,49 долари США, що за курсом 21,17 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 25 червня 2015 року складає 734 990 грн. 43 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 33 184,26 долари США, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1 114,13 долари США, заборгованість по комісії в сумі 216 долари США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань в сумі 204,10 долари США.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 взяті на себе зобов»язання належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість, що підтверджується розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк», позовні вимоги Банку є такими, що підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог Банку колегія суддів вважає таким, що не відповідає матеріалам справи оскільки із розрахунку наданого Банком вбачається, що заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором становить 34718,49 долари США, яка і підлягає стягненню.

Наданий Банком розрахунок заборгованості за кредитним договором належними доказами ОСОБА_5 спростований не був.

Надані ОСОБА_5 таблиці щомісячних платежів за кредитним договором від 27.12.2006 року та за Додатковою угодою до кредитного договору від 01.11.2011 року не спростовують наданий Банком розрахунок заборгованості, оскільки із них вбачається, що за обидва період /до укладення Додаткової угоди та після її укладення/ мало місце порушення сплати ОСОБА_5 щомісячних платежів, що і призвело до виникнення заборгованості. А сплачені ОСОБА_5 вказані в таблицях суми не можна вважати погашенням тільки тіла кредиту, оскільки відповідно до умов договору існує черговість погашення сум за кредитним договором.

Колегія суддів не може прийняти до уваги твердження ОСОБА_5 та його представника про те, що на момент укладення Додаткової угоди до кредитного договору від 01.11.2011 року мала місце заборгованість в сумі 32 627, 44 дол. США, яка при складанні графіку погашення кредиту за Додатковою угодою безпідставно була збільшена до суми 37 142,32 дол. США, оскільки дана сума була погоджена сторонами, про що мається особистий підпис ОСОБА_5 у Додатковій угоді і до її складу крім заборгованості за тілом кредиту увійшла прострочена заборгованість по тілу кредиту, заборгованість по процентах, а також інші платежі передбачені умовами договору.

Колегія суддів вважає, що частково задовольняючи позовні вимоги Банку суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

У зустрічній позовні заяві про визнання недійсним кредитного договору, додаткової угоди та договору іпотеки ОСОБА_5 посилався на те, що банком не надавалась інформація щодо загальної вартості кредиту про розміри тих чи інших платежів та абсолютного значення подорожчання кредиту, Банк не попередив його, як позичальника про валютні ризики та включив до умов договору несправедливі умови.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункту), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, викладене свідчить про те, що спірний договір, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачеві документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, оскільки у договорі та додатках до договору кредиту визначено «Сума кредиту, Валюта кредиту», розмір щомісячного платежу, період внесення платежів та «Графік платежів» /Додаткова угода/, які підписані позивачем особисто і містять повну інформацію стосовно умов кредитування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 при укладенні спірних правочинів діяв свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняв рішення про вибір банку та вступив з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови, а тому підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними - відсутні.

Колегія суду також звертає увагу, що при зверненні до суду ОСОБА_5 ставить питання про визнання договору кредиту, Додаткової угоди до договору кредиту та іпотечного договору недійсними з тих підстав, що Банк включив до умов договору несправедливі умови, однак при цьому не вказує, які саме умови оспорюваних договорів на його думку є несправедливими, в яких пункти чи розділах цих договорів вони викладені. З позовами в суд про визнання договорів недійсними саме в тій частині умов, які він вважає не справедливими ОСОБА_5 до лютого 2016 року не звертався.

Колегія суддів не може прийняти до уваги твердження апелянта про те, що в кредитному договорі від 27.12.2006 року відсутня така істотна умова як загальна вартість кредиту та абсолютне значення подорожчання кредиту, що на його думку однією із підстав для визнання договору кредиту недійсним, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки умовами договору, який був підписаний сторонами, передбачено розмір щомісячного платежу, період протягом якого вказана сума має сплачуватись, саме з яких і визначається значення подорожчання кредиту. Також колегія суддів не може прийняти до уваги твердження апелянта про те, що підставою для визнання договорів недійсними є також відсутність графіку погашення кредиту отриманого в 2006 році, оскільки в ході дачі пояснень він сам вказав, що наявність графіку погашення кредиту стало обов»язковою умовою при укладенні договору кредиту з 2011 року, після прийняття відповідної постанови НБ України, а самими умовами договору передбачено, що періодом сплати платежів є період з 25 по 31 число кожного місяця.

Згідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення суду про часткове задоволення вимог Банку, судом першої інстанції були неповно з»ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог Банку необхідно скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог Банку в повному розмірі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути судовий збір в загальній сумі 7673,40 грн.

Колегія суддів вважає, що нарахована пеня за несвоєчасне виконання ОСОБА_6 взятих на себе зобов»язань підлягає стягненню в національній валюті України в сумі 4 320 гривень 79 копійок, а не в дол.. США, як просить Банк.

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором скасувати

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на користь приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № GSIPGK00000019 від 27 грудня 2006 року у розмірі 34 514,39 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 33184,26 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1114,13 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 216,00 доларів США, що за курсом 21,17 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 25 червня 2015 року становить суму 730 669,63 грн., та пені в сумі 4 320 гривень 79 копійок, а всього стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 734 990,43 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь приватного акціонерного товариства «ПриватБанк» судові витрати в сумі 7673,40 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржене до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу його проголошення.

Головуючий :

Судді :