Справа № 146/437/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"04" жовтня 2016 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря Слободянюк Т.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Сільськогогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Кряж і К» про визнання недійсним договору оренди та скасування державної реєстрації договору оренди,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_3, звернувся з позовом до СТОВ «Кряж і К» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 березня 2006 року між сторонами нібито було укладено договір оренди належної позивачу на підставі державного акту про право власності на землю серії АЯ № 508139, виданого 06 грудня 2005 року Томашпільською районною державною адміністрацією земельної ділянки площею 2,1478 га розташованої на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Зазначений договір суперечить вимогам закону і підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ст. 203, 215 ЦК України, оскільки укладений від імені позивача іншою не уповноваженою на те особою, підписаний не позивачем, а іншою особою. В звязку з чим вимушений звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визання недійсним договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,1478 га, що знаходиться на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної позивачу на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯА № 508139, виданого 06 грудня 2005 року Томашпільською раойнною державною Вінницької області, укладеного 20 березня 2007 року між позивачем та Сільськогогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Кряж і К», зареєстрований у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК 05 жовтня 2010 року та скасувати державну реєстрацію вказаного договору оренди земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат ОСОБА_1 позовну заяву підтримав, посилаючись на обставини зазначені у ній. Вказав, що ОСОБА_3 дізнався про наявність договору оренди лише в 2016 році коли мав намір обробляти земельну ділянку самотужки.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що позивач тривалий час, а саме на протязі восьми років в період виплати орендної плати звертався за її отриманням, отримував орендну плату та розписувався у відомостях про її отриманням, а відтак знав про існування договору оренди землі. В свою чергу, відповідач використовував земельну ділянку на умовах передбачених договором та регулярно здійснював виплати орендної плати. Крім того, при вирішенні спору, просив відмовити в задоволенні позову із застоуваням трирічної позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідност. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладення сторонами договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За змістом абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 508139, виданого 06 грудня 2005 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області належить земельна ділянка площею 2,1478 га, розташована на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6).

Згідно договору оренди землі № 410 від 20 березня 2007 року ОСОБА_3 передав земельну ділянку в оренду СТОВ «Кріж і К» (а.с. 40-41).

Відповідно до п. 8. договору оренди землі, договір укладено на десять календарних років. Договір діє з моменту його державної реєстрації. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У випадку, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то, за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця, договір вважається поновлений на той самий строк і тих самих умовах, які були раніше встановлені договором (а.с. 40).

Згідно п. 9 договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від вартості земельної ділянки в грошовій фрмі. Орендна плата за погодженням орендодавця з орендарем може бути виплачена в натуральній формі сільськогосподарською продукцією власного виробництва або наданням послуг у рахунок орендної плати (а.с.40).

Як вбачаєтсья з довідки № 197 від 17 травня 2016 року, виданої СТОВ «Кряж і К» сума нарахованої ОСОБА_3 орендної плати за земельну ділянку № 500 в грошовому виразі становить за:

2008 рік 405,33 грн (ПДФО 60,80 грн, пшениця 478 кг 344, 53 грн);

2009 рік 698,85 грн (ПДФО 104,85 грн, пшениця 390 кг 409, 50 грн, ячмінь 195 кг 184, 50 грн);

2010 рік 793,07 грн (ПДФО 118,96 грн, кошти 43,63 грн, пшениця 220 кг 209 грн, ячмінь 100 кг 96,48 грн, цукор 50 кг 325 грн);

2011 рік 1176,41 грн (ПДФО 176,46 грн, пшениця 440 кг 440 грн, ячмінь 190 кг 189,95 грн, кукурудза 370 кг 370 грн);

2012 рік 2009, 34 грн ((ПДФО 301,41 грн, пшениця 840 кг 1428 грн, ячмінь 160 кг 279,93 грн);

2013 рік 1764,71 грн (ПДФО 264,71 грн, пшениця 1000 кг 1500 грн);

2014 рік 2206,11 грн (ПДФО 330,91 грн, пшениця 860 кг 1505 грн, цукор 50 кг 370,20 грн);

2015 рік 3855,09 грн (ПДФО та ВЗ 636,09 грн, пшениця 1110 кг 3219 грн) (а.с.49).

Разом з тим, згідно висновку експертів Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи № 1815/1816/16-21 від 05 вересня 2016 року підпис у договрі оренди землі № 410 від 20 березня 2007 року, виконаний не самим ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 91).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 не підписував спірний договір оренди землі, а відтак цей правочин укладений за відсутності його волевиявлення на укладення договору, що відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

Суд не приймає до уваги клопотання представника відповідача про застосування трирічної позовної давності з наступних підстав.

Нормою ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права обо про особу, яка його порушила.

Статтею 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Твердження представника відповідача, про те, що строк позовної давності слід обраховувати з моменту укладеня договору, так як позивач отримував орендну плату, суд до уваги не бере, оскільки факт отримання ОСОБА_3 такої плати, не свідчить про обізнаність останнього про договір оренди.

Так, зміст правочину становлять права та обов»язки, оскільки особа договір не підписувала відповідно не знала про такі права та обов»язки, тобто про існування договору, а тому строк позовної давності слід рахувати з моменту коли особа довідалася про порушення свого права, а саме з 2016 року, як зазначив представник позивача у судовому засіданні.

Аналогічна позиція висвітлена в постанові ВСУ від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48 цс15.

Що стосується позовної вимоги про скасування державної реєстрації спірного договору оренди землі, суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч.3 ст.17 цього Закону документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення права на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.19 цього Закону державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач не довів обставини, які є підставою для задоволення позовних вимог в частині скасування державної реєстрації договору оренди земелі, оскільки державна реєстрація була проведена на підставі договору оренди землі, належним чином та на підставі чинного законодавства, позивачем не було заявлено клопотання про залучення до участі в справі державного реєстратора, що зареєстрував спірний договір, зокрема, Томашпільський відділ Держгеокадастру, а дана вимога не входить до компетенції відповідача у справі, тому на підставі здобутих у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо скасування державної реєстрації договору оренди землі слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем ОСОБА_3 під час розгляду справи було понесено судові витрати, які складаютья з 1102,40 грн судового збору та 2202 грн за проведення експертизи. Враховуючи те, що позов задоволено частково, а саме відмовлено в задовленні позовних вимог щодо скасування державної реєстрації договору оредни землі, з урахуванням правила ч. 1 ст. 88 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судових витрат відповідно до розміру задоволених позовних вимог, суд вважає стягнути з СТОВ «Кряж і К» на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати при подачі позовної заяви до суду у розмі 551,20 грн та судові витрати за проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи, в розмірі 2202 грн, а всього 2753,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 18, 27 Закону України «Про оренду землі», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 203, 215, 236, 629, 256, 261, 638 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 294 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Сільськогогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Кряж і К» про визнання недійсним договору оренди та скасування державної реєстрації договору оренди задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,1478 га, що знаходиться на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯА № 508139, виданого 06 грудня 2005 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області, укладений 20 березня 2007 року між ОСОБА_3 та Сільськогогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Кряж і К», зареєстрований у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК 05 жовтня 2010 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Сільськогогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Кряж і К» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по справі 551,20 грн (пятсот пятдесят одну гривню 20 коп) судвого збору та 2202 грн (дві тисячі двісті дві гривні) за проведення експертизи, а всього 2753,20 (дві тисячі сімсот пятдесят три гривні 20 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області.

Суддя: І.В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 06 жовтня 2016 року