АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулася з даним позовом до суду, в обґрунтування своїх вимог вона посилається на ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.1 Постанови правління НБУ від 10.05.2007 №168, відповідно до яких банк повинен не просто надавати інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту, а така інформація повинна міститися у кредитному договорі або додатку до нього і бути надана у письмовій формі. У зв'язку з чим вона уважає, що умови кредитного договору є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, порушують її права як споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року позов ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів залишено без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 2007 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №К3ВLGK15006473, відповідно до умов якого банк на дав позичальнику шляхом видачі готівки через касу у вигляді непоновлювальної лінії 261 677,00 доларів США на наступні цілі: 218 000,00 доларів США на придбання квартири за адресою АДРЕСА_1; 43 677,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом 0,84% річних на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 30 липня 2027 року. В забезпечення виконання умов за вказаним кредитним договором 30.01.2007 сторони уклали Договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Судом також установлено, що сторонами було досягнуто згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи на договорі. Укладаючи спірний договір, сторони діяли вільно, на власний розсуд та визнаючи його умови.

Виходячи з того, що позивачем не доведено, не обґрунтовано належним чином та не надано доказів на підтвердження своїх вимог та не встановлено порушення прав позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення позову без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з тим, що умови даного договору порушують права та законні інтереси позивача та суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Встановлено, що 30 липня 2007 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №К3ВLGK15006473, на підставі якого банк надав позичальнику грошові кошти у відповідності до положень ст. 1054 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умов надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити, зокрема, порядок зміни і припинення дії договору.

Як вбачається зі змісту укладеного кредитного договору, останній містить істотні умови, з приводу яких сторони досягли згоди, про що свідчать їх підписи.

Детальний опис загальної вартості кредиту визначено у п.п.6.2, 7.1 кредитного

Договору. Порядок зміни і припинення дії договору передбачено пунктом 5 кредитного договору (ас 11-16).

Відсутність заперечень позивача з приводу порушення своїх прав як споживача продукції, придбаної у кредит, з моменту укладення кредитного договору в липні 2007 року до часу звернення з позовом про визнання недійсним кредитного договору в травні 2015 року свідчить про бажання позивача укласти договір саме на тих умовах, які в ньому були визначені.

Доводи апеляційної скарги про несправедливість умов кредитного договору щодо споживача не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч.5 ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Доводи позивача про те, що кредитний договір містить умови про зміни у витратах, а дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту ставить споживача в тяжке та несправедливе становище є необґрунтованими. Представник позивача також не надав жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що дисбаланс договірних прав та обов'язків не на його користь є істотним.

Статті 6, 627 ЦК України розкривають сутність свободи договору, відповідно до яких сторони самостійно в кредитному договорі врегулювали відносини надання, використання та повернення кредитних коштів.

У разі ненадання споживачу перед укладенням договору про надання споживчого кредиту інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту суб'єкт господарювання відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, яка не передбачає своїм наслідком визнання договору недійсним.

Кредитним договором від 30.07.2007 в забезпечення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена сукупна вартість кредиту (в процентному значенні та в грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу обставин, на які позивач посилалась в обґрунтування позовних вимог, які суд повно та всебічно з'ясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 308 ЦПК України підстав для скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна