З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа № 2/243/3405/2016
07 жовтня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Лаптєва М.В.
при секретарі Мороз К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Слов'янську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради про позбавлення батьківствських прав, -
17.08.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 за участі третьої особи Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради про позбавлення батьківствських прав, посилаючись на те, що 05.11.2005 року нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, серія НОМЕР_1 від 26.12.2005 р.. актовий запис № 1532. Під час шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області від 16.02.2009р., актовий запис № 131.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 20.10.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 15.11.2010 року, з відповідача були стягнені аліменти на утримання дитини. Однак незважаючи на рішення суду аліменти позивач не отримувала. Однак, з боку відповідача ухилення від виконання батьківських обов'язків продовжило мати місце та він повністю перестав приймати участь у розвитку та виховані дитини. Він не піклується про виховання, розвиток дитини, та становлення дитини як особистості. Не приймає ні якої участі у фізичному та духовному розвитку дитини, не спілкується з дитиною, не проявляє інтересу відносно його внутрішнього світу, стану здоров'я, не приймає участі у навчанні дитини, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі.

У зв'язку з вищевказаним просила суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи, надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Третя особа - Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради до судового засідання не з»явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, надали суду висновок органу опіки та клопотання про розгляд справи за відсутністю їх представника.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема двічи шляхом розміщення оголошення в газеті «Донеччина», про що є відомості в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався.

Відповідач був повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи, однак не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача, вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області від 16.02.2009р., актовий запис № 131. - відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 20.10.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 15.11.2010 року, з відповідача були стягнені аліменти на утримання дитини.

Після припинення шлюбних відносин відповідач перестав брати участь у вихованні своєї дитини, не цікавився здоров'ям сина та його життям, не проявляє до сина достатньої батьківської турботи. Не надає матеріальної допомоги на утримання свого сина та не сплачує аліменти за рішенням суду, що підтверджується довідками Центрально - Міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції про неотримання аліментів.

Відповідно до Довідки Комунального дошкільного навчального закладу загального розвитку «Ясла садок № 134 «Журавлик» та довідки Центру первинної медико - санітарної допомоги м. Маріуполя вбачається, що на протязі жовтня 2014 року по серпень 2015 року вихованням дитини займалася позивачка. Крім того під час медичного спостереження за дитиною, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно знаходився з мамою - ОСОБА_1

Згідно Характеристики учня 1-Б класу Начально - виховного космплексу «Гімназія - школа» № 27 м. Маріуполя - вбачається, що мати приділяє увагу розвитку дитини, підтримує зв'язок з вчителем, відвідує батьківські збори. В той час як батько ОСОБА_3 не приймає участі у шкільному житті хлопця, не відвідує збори та не спілкується з класним керівником.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII, дитина, з огляду на її фізичну та розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після її народження.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства, кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сімї мають забезпечуватися на принципах,що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини;

Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Маріупольської міської ради питання про позбавлення відповідача батьківських прав залишено на розсуд суду.

Оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню свого сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина постійно мешкає з матір'ю, яка піклується про сина, його побут та розвиток особистості та надає необхідний обсяг турботи, відповідач тривалий час не виконує своїх обов'язків батька, не займається вихованням дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, не піклуються про її стан здоров»я, не цікавиться її вихованням та культурним розвитком, а також враховуючи байдуже ставлення відповідача до дитини, відсутність з його сторони будь-якого інтересу до майбутньої долі власного сина, не бажання спілкуватися з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не бажання допомагати у забезпеченні, то суд приходить до висновку про наявність законних та обгрунтованих підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі положень ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору передбачена за подачу позову немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 31-32, 60,63 ЦК України, ст. ст. 19, 150, 157, 164, 165-166, 167, 180 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,- суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради про позбавлення батьківствських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_3 судовий збір на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп. на доходний рахунок № 3075, банк отримувача ГУДКСУ у Донецькій області, МФО 834016, КОД ЄДРПОУ (банку) 37803368, код ЄДРПОУ (суду) 26503448, код класифікації доходів бюджету 22030001, отримувач УК /Словянськ/22030001.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення постановлено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду М.В. Лаптєв