Єдиний унікальний номер 235/4636/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1926/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Курило В.П.

суддів: Будулуци М.С., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2016 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю « Дата Майнінг Груп» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Дата Майнінг Груп» заборгованість за кредитним договором в сумі 5157,66 грн., понесені витрати на сплату судового збору в сумі 525 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Вказує на те, що розглядаючи справу, суд не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував норми матеріального права, що мали бути застосовані, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи і неправильно вирішив спір.

Суд не врахував, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2014 року, що набрало законної сили 10 червня 2014 року, встановлено, що вона особисто не отримувала гроші за кредитним договором. Банк після отримання 16 вересня 2013 року її повідомлення про відкликання згоди на укладання договору ( в порядку , що передбачений частиною 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів») 17 вересня 2013 року перерахував грошові кошти фізичній особі підприємцю ОСОБА_3, тобто діяв всупереч її волі. Цим рішенням встановлено, що особисто вона ніяких грошей від Банку не отримувала. Ця обставина була однією з підстав для рішення суду про розірвання кредитного договору № 401519002, укладеного 13 вересня 2013 року між нею та ПАТ «Альфа Банк».

Вона вважає, що правила частини 1 статті 1054 ЦК України не поширюються на її правовідносини є Банком і суд її застосував неправильно. Також суд неправильно застосував і норми статті 1049 ЦК України. Тому вона є неналежним відповідачем по справі.

На порушення статті 1082 ЦК України вона не отримувала ні від ПАТ «Альфа Банк», ні від ТОВ «Дата Майнінг Груп» ніяких повідомлень про відступлення права вимоги і наявності її зобов'язань здійснити платіж. В матеріалах справи є фотокопія чеку ЧД УДППЗ «Укрпошта» від 14 червня 2016 року про відправлення на її ім'я листа. Але цей чек не є належним доказом по справі через те, що є копією чека, яка не завірена належним чином. Крім того, вона заперечує факт отримання вказаного листа. На фотокопії чеку вказано, що юридична особа відправила його з міста Чернігів, у той час як ця особа знаходиться в місті Києві. На фотокопії адресатом вказано Гусева, а її прізвище пишеться ОСОБА_2.

Суд розглянув справу без залучення ФОП ОСОБА_3 до участі у справі і вона вбачає в цьому грубе порушення норм процесуального законодавства.

В засіданні апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені телефонограмами. Від ОСОБА_2 надійшло письмове клопотання розглядати справу у її відсутність, апеляційну скаргу вона підтримує.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність сторін.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 вересня 2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні гроші у розмірі 10951 грн., а позичальник - відповідачка по справі, повинна повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, вказаних в кредитному договорі. ( а. с. 4-7).

Внаслідок порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 станом на 07 червня 2016 року у неї виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 10951 грн., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10949,13 грн., за відсотками -1,68 грн., та комісії -2186,66 грн. ( а. с. 12).

Наявність вказаної суми заборгованості перед банком відповідачкою не оспорюється.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 29 травня 2014 року розірвано кредитний договір від 13 вересня 2013 року № 401519002, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа Банк» ( а. с.44-45).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. З ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові ( частина 1 статті 513 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

А відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідач ОСОБА_2 посилалась на те, що грошові кошти за кредитним договором не отримувала, вони банком в супереч її інтересів були перераховані фізичній особі - підприємцю на виготовлення вікон. Кредитний договір за її позовом розірваний і тому вона не має сплачувати банку будь яку грошову суму. І крім того, вона не була письмово повідомлена про заміну кредитора.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду від 29 травня 2014 року, яке набуло законної сили 10 червня 2014 року, було лише розірвано кредитний договір від 13 вересня 2013 року, інші позовні вимоги відповідачкою не заявлялись. Тому зобов'язання за кредитним договором припинені саме з 10 червня 2014 року. А у зв'язку з цим ОСОБА_2 має повернути позивачу заборгованість за кредитним договором, нараховану за період з вересня 2013 року по 10 червня 2014 року, яка становить 5157,66 грн. і складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5157,03 грн. та заборгованості по відсотка - 0,63 грн.

Штраф у розмірі 400 грн., який визначений згідно розрахунку, що нарахований за період з 07 червня 2015 року по 07 червня 2016 рік, тобто після припинення кредитних зобов'язань суд не стягнув.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 фактично отримала грошові кошти для оплати товару згідно з переліком, що вказаний у специфікації №401519002 від 13 вересня 2013 року шляхом безготівкового перерахування банком 9855.90 грн. на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3 НОМЕР_3 у КБ Приватбанк МФО 305299, код ЄДРПОУ НОМЕР_1.

Вказаний факт підтверджений рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2014 року, яке набрало чинності. (а.с.44-45). Цим же рішенням розірваний кредитний договір від 13 вересня 2013 року НОМЕР_2, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «АльфаБанк» та договір від 13 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та фізичною особою підприємцем - ОСОБА_3

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» , а саме з цієї норми Закону виходив суд першої інстанції, розриваючи кредитний договір, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Споживач не зобов'язаний сплачувати будь-які інші збори у зв'язку з відкликанням згоди.

Як видно з рішення суду від 29 травня 2014 року суд першої інстанції вирішуючи спір про розірвання кредитного договору і договору з фізичною особою підприємцем, питання про повернення ОСОБА_2 отриманих від банку кредитних коштів не вирішував.

Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що ОСОБА_2 має їх повернути у відповідності до приведеної норми Закону.

Суд першої інстанції визначив вказану суму у 5157,66 грн. і тіло кредиту і проценти за користування вказаним кредитом. Позивач рішення суду не оспорює і не оскаржує.

Доводи ОСОБА_2 про те, що вона не повинна повертати кредитні кошти через те, що їх фактично не отримувала не ґрунтуються на приведеній нормі Закону і умовах кредитного договору. Із змісту договору видно, що сторони домовились проте, що грошові кошти за кредитним договором будуть перераховані фізичній особі підприємцю, вказаному самою ОСОБА_2 , як оплата за товар і виконані роботи відповідно до договору, укладеному ОСОБА_2 і фізичною особою підприємцем - ОСОБА_3

Розглядаючи справу, суд зробив правильний висновок і про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» є належним позивачем по справі. Суд встановив, що заміна кредитора «ПАТ «АльфаБанк» на вказану юридичну особу відбулась у відповідності до вимог статті 512 ЦК України. На заміну кредитора у зобов'язанні згода позичальника ОСОБА_2 не вимагалась. Остання була повідомлена належним чином про заміну кредитора.

Проте, її доводи про неотримання такого повідомлення не є підставою для відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд встановив, що ОСОБА_2 взагалі не виконувала своїх кредитних зобов'язань, у тому числі і на користь попереднього кредитора.

Цивільна справа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Дата Майнінг Груп» заборгованості за кредитним договором перебувала у провадженні суду першої інстанції з 15 липня 2016 року. Рішення по вказаному спору ухвалене судом 21 вересня 2016 року, тобто через два місяці і у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи і документами, що підтверджують про заміну кредитора у грошовому зобов'язанні.

Усі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і правильно визнані необґрунтованими. Вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Тому підстав для скасування рішення суду не має.

Керуючись ст. 303-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді: