АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5711/16
Справа № 625/489/15-ц Головуючий І-ої інстанції:Яковенко А.О.
Категорія:право власності Доповідач: Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м.Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 24 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Коломацької районної державної адміністрації Харківської області, треті особи: Шляхівська сільська рада Коломацького району Харківської області, Головне управління Держгеокадастру України в Харківській області, про визнання права та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. В уточнених позовних вимогах просив:

- визнати за ним, як за колишнім членом КСП «Коломацьке» (КСП «Кісівське»), право на земельну частку (пай);

- зобов'язати Коломацьку РДА Харківської області виділити йому земельну ділянку в натурі з числа нерозподілених земель розміром 6,84 умовних кадастрових гектарів, визначеним державним актом колгоспу з запасу земель сільськогосподарського призначення, розташованих за межами Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області для подальшого оформлення свого права.

Посилався на те, що 17 грудня 1991 року він був прийнятий в члени колгоспу імені Кірова та направлений на навчання в Карлівське СПТТУ. 10 січня 1997 року в зв'язку з розукрупненням КСП «Коломацьке» і розподілом його на три окремих колективних сільськогосподарських підприємства, було створено КСП «Кисівське». 24 січня 2000 року в зв'язку з реорганізацією КСП «Кисівське» створено ТОВ «Фікс». З лютого 1993 року по 08 жовтня 1999 року він працював в колгоспі та КСП. Заяву про вихід з членів колгоспу не подавав і таке питання на загальних зборах колгоспників не вирішувалось. Постановою Господарського суду Харківської області від 06 жовтня 2008 року ТОВ «Фікс» визнано банкрутом та ліквідоване.

Позивач вважає, що його право на отримання земельної частки (паю) порушено, оскільки на момент отримання КСП державного акта на право колективної власності він був його членом, але не був включений до списку осіб, які мають право на пай. Про порушення свого права він дізнався лише у 2015 році (а.с.122,123).

Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 24 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм права матеріального, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У суді апеляційної інстанції позивач апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що брали участь у справі, до суду апеляційної інстанції не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від Коломацької РДА та Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу; Шляхівська сільська рада у письмовій заяві погодилась з позовними вимогами ОСОБА_1.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції і обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом ст.ст.22, 23 ЗК України (1990 року) та зазначеного вище Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» йдеться про те, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 січня 1997 року у зв'язку з розукрупненням КСП «Коломацьке» і розподілом його на три окремі КСП, було створено КСП «Кисівське». На загальних зборах КСП «Кисівське» (протокол від 15 січня 2000 року №3), було прийнято рішення про реформування підприємства шляхом ліквідації і створення ТОВ «Фікс». Постановою Господарського суду Харківської області від 06 жовтня.2008 року ТОВ «Фікс» визнано банкрутом та 30 листопада 2009 року ліквідовано (а.с.11).

26 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Коломацької РДА Харківської області з заявою про отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) та отримав інформацію, що паювання земель колгоспу імені Кірова не проводилось, його прізвище в додатку 1 до Державних актів на право колективної власності КСП «Коломацьке», КСП «Україна» та КСП «Кисівське» відсутнє (а.с.13).

Встановлено також, що державний акт на право колективної власності на землю КСП «Коломацьке» зареєстрований 14 березня 1996 року; прізвища ОСОБА_1 у списку громадян членів КСП «Коломацьке» та КСП «Кисівське» відсутнє; запис у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) про реєстрацію сертифікату на ім'я позивача також відсутній (а.с.161-164).

Зазначені обставини позивачем не спростовуються.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Судова колегія погоджується з висновком суду, при цьому виходить з наступного.

Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 60 ЦПК).

Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 10 ЦПК України. Частина 3 ст.27 цього Кодексу проголошує, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що був прийнятий в члени колгоспу імені Кірова 17 грудня 1991 року та на підтвердження цієї обставини посилається на архівний витяг з Протоколу №8 засідання правління колгоспу імені Кірова від 17 грудня 1991 року (а.с.8).

Проте цей документ не містить інформацію про прийняття позивача у члени колгоспу, в ньому йдеться про розгляд заяви ОСОБА_1 та про те, що правління колгоспу рекомендувало зборам уповноважених колгоспників прийняти останнього у члени колгоспу. Слід зазначити і те, що станом на 17 грудня 1991 року позивач не досяг 16 -річного віку.

Твердження позивача щодо його членства в колгоспі з 17 грудня 1991 року спростовується і наданим ОСОБА_1 архівним витягом з Протоколу №9 засідання правління колгоспу імені Кірова від 06 жовтня 1993 року (а.с.9), в якому також йдеться про розгляд заяви ОСОБА_1. (так у докум.) та пропозицію правління колгоспу - «пропонувати зборам уповноважених колгоспних про прийняття в члени колгоспу ОСОБА_1..». Адже, у разі прийняття позивача у члени колгоспу 17 грудня 1991 року (як то стверджує ОСОБА_1) незрозумілим є вирішення цього ж питання у 1993 році.

Архівна довідка, на яку посилається ОСОБА_1 як на підтвердження свого членства в колгоспі імені Кірова та КСП (а.с.10), може свідчити про факт роботи позивача в цих підприємствах, але не є безспірним доказом його членства в колгоспі (КСП).

Судом апеляційної інстанції було запропоновано ОСОБА_1 надати для огляду трудову книжку, яка могла б містити відповідну інформацію щодо його членства, але позивач зазначив, що трудової книжки він не мав.

Як вірно зазначив суд першої інстанції покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджують факт роботи позивача у колгоспі та після реорганізації в КСП, але не підтверджують факту його перебування у членах колгоспу (КСП).

Як встановлено судом позивач не був включений до списку, що додавався до державного акта на право колективної власності КСП «Коломацьке» та КСП «Кисівське», сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім'я ОСОБА_1 не видавався.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження свого членства в КСПє необґрунтованими, зводяться до переоцінки доказів та непогодження з їх оцінкою судом першої інстанції, і на правильність висновків суду не впливають.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх недоведеністю, обґрунтування вимог позивача щодо поновлення строку позовної давності в оскаржуваному рішенні є зайвим, але не є тим порушенням норм матеріального чи процесуального закону, яке б могло призвести до скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коломацького районного суду Харківської області від 24 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді