У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр Держпраці» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільнені,за касаційною скаргою Державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр Держпраці» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 вересня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр Держпраці» (далі - ДП «Донецький експертно-технічний центр Держпраці») про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 01 вересня 2009 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Наказом від 26 січня 2015 року № 10к вона була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Позивач вказувала, що на час звернення до суду відповідач не провів з нею повного розрахунку із заробітної плати. Відповідно до розрахункового листа розмір заборгованості становить 2 339,20 грн. Строк затримки виплат становить 5 місяців: з січня 2015 року до липня 2015 року включно. Згідно з порядком розрахунку, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України № 100, середня заробітна плата становить 237,32 грн, тому середній заробіток за цей період складає 40 819,04 грн. Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 43 158,24 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» на користь ОСОБА_6 заборгованість із заробітної плати в сумі 2 309,30 грн та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 27 січня 2015 року до 07 вересня 2015 року в сумі 61 223,68 грн, а всього 63 532,98 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені, загальної суми, що підлягає стягненню та розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ДП «Донецький експертно-технічний центр Держпраці» на користь ОСОБА_6, середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені за період з 27 січня 2015 року до 07 вересня 2015 року у сумі 51 172,32 грн, без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов'язкових платежів, а загалом стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 53 481,62 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «Донецький експертно-технічний центр Держпраці» просить судові рішення першої інстанції в частині спору про стягнення середнього заробітку та апеляційної інстанції в повному обсязі скасувати, та ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені, загальної суми, що підлягає до стягнення, апеляційний суд виходив з наявності вини підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати.

Проте повністю погодитись в такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Висновком Торгово-промислової палати України від 23 жовтня 2014 року № 1099 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) з 20 серпня 2014 року для ДП ««Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду», правонаступником якого є відповідач, при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються продовження граничних строків та подання податкової декларації.

Таким чином, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені, дійшов передчасного висновку про те, що затримка виплати позивачеві належних їй при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася з вини відповідача, неправильно застосувавши норму статті 117 цього Кодексу.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-364цс16, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Апеляційний суд на вказані норми матеріального права та фактичні обставини справи уваги не звернув, помилково зауважив, що висновок Торгово-промислової палати від 23 жовтня 2014 року, не може бути прийнятий до уваги, оскільки наявність установлених обставин непереборної сили у відповідності до п.п. 100.4, 100.5 ст.100 Податкового кодексу України є підставою лише для відстрочення грошових зобов'язань відповідача, а не звільнення відповідача від їх виплат.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр Держпраці» задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова