Справа № 376/2134/15-ц Головуючий у І інстанції Віговський С. І.
Провадження № 22-ц/780/562/16 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 18.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Якимчук Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: ОСОБА_3, старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Сквирського районного управління юстиції у Київській області Степченко Ніна Миколаївна, про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4. звернулася до суду із вказаною скаргою.

Свою скаргу обгрунтовувала тим, що 27 вересня 1999 року Сквирським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист № 2-71/1997 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від заробітку. За заявою стягувача ВДВС Сквирського РУЮ було відкрито виконавче провадження № 5218031. 09.09.2013 року старший державний виконавець ВДВС Сквирського РУЮ Степченко Н.М. надіслала боржнику виклик і довідку-розрахунок по аліментах (вих. № 5644) із якої вбачається, що заборгованість по аліментах станом на 01.10.2007 року становить 7424,10 грн., а з жовтня 2007 року по березень 2011 року становить 14684,79 грн., а всього - 22108,89 (двадцять дві тисячі сто вісім) грн. 89 коп.

Скаржник зазначала, що 25.12.2013 року державний виконавець, з посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 5218031 у зв'язку із закінченням передбаченого законом строку для виконання рішення суду у зв'язку з повноліттям дитини, незважаючи на наявність у ОСОБА_3 заборгованості по аліментам у сумі 22108,89 грн

Копія постанови про закінчення виконавчого провадження їй державним виконавцем не надсилалась, одержала вона її лише 07.10.2015 року.

Дії старшого державного виконавця ВДВС Сквирського РУЮ Степченко Н.М. ОСОБА_4. вважала неправомірними, оскільки за відсутності стягнутої заборгованості по аліментах, останній не мав права виносити постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Посилаючись на ч. 4 ст. 194 Сімейного кодексу України, згідно якої заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, скаржник просила визнати дії державного виконавця неправомірними, скасувати оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження та стягнути із Сквирського РУЮ у Київській області на користь заявника понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487,20 грн.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_4. відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4. подала апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення скарги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 вересня 1999 року Сквирським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист № 2-71/1997 від 04 лютого 1997 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку до повноліття дитини.

За заявою стягувача ОСОБА_4., 21 листопада 2000 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 5218031 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-71 виданого 27.09.1999 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4. аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку до повноліття дитини. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

З матеріалів виконавчого провадження видно, що 15.05.2012 року, з метою перевірки майнового стану боржника, державним виконавцем було направлено запити до Білоцерківського МБТІ, Держтехнагляду у Сквирському районі, МРЕВ ДАІ, ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області та РЦЗ щодо перебування боржника на обліку як безробітного. Відповідно до відповідей Білоцерківського МБТІ та РЦЗ, права на нерухоме майно не зареєстровано, і на обліку у центрі зайнятості як безробітній боржник не перебував. Інші відомості щодо майнового стану боржника відсутні.

09.09.2013 року за вих. № 5644 старший державний виконавець ВДВС Сквирського РУЮ Степченко Н.М. надіслала боржнику виклик про явку до ВДВС Сквирського РУЮ, проте останнім не було надано підтверджуючих документів про сплату аліментів. У зв»язку з чим, виконавцем здійснено розрахунок заборгованості, яка згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах станом на 01.10.2007 року становила 7424,10 грн., а з жовтня 2007 року по березень 2011 року - 14684,79 грн., а всього - 22 108,89 грн.

25.12.2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Сквирського РУЮ Степченко Н.М. на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №5218031 з виконання виконавчого листа № 2-71 від 04 лютого 1997 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4. аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку до повноліття дитини, у зв'язку із закінченням передбаченого законом строку для виконання рішення суду у зв'язку з повноліттям дитини. Із п. 2,3 резолютивної частини постанови вбачається про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення, копія постанови направлено сторонам та органу, що видав виконавчий документ (а.с. 47-49, 52-73).

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 2 ст. 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання, а згідно частин 1, 2 ст. 8 даного Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно ч. 1 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (ч.ч. 1, 2 ст. 384 ЦПК України).

Судом встановлено, що на адресу ВДВС Сквирського РУЮ скарг від стягувача на дії державного виконавця протягом строку здійснення виконавчого провадження № 5218031 не надходило, а також до винесення постанови державним виконавцем про закінчення виконавчого провадження, на адресу ВДВС Сквирського РУЮ не надходило у письмовій формі скарг на дії державного виконавця, зокрема, щодо нарахування та розміру заборгованості по аліментах, здійснення державним виконавцем належних заходів примусового виконання рішення про стягнення аліментів та заборгованості по аліментах, передбачених Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно п. 6 ч. 1, ч.ч. 2, 3 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, а саме строку встановленого ст. 180 СК України у зв'язку із досягненням повноліття дитини. У випадках, передбачених, зокрема, пунктом 6 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частин 1, 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відхиляючи доводи скаржника щодо неправомірності дій судового виконавця, суд виходив з того, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Аналізуючи вказані правові норми, суд дійшов висновку, що заборгованість за аліментами може бути стягнути у двох випадках: 1) при стягненні аліментів за ст. 187 СК України шляхом погашення заборгованості за заявою платника з його доходу (доходів); 2) стягується за рішенням суду в інших випадках визначених законом. Оскільки аліменти стягувалися за рішенням суду по виконавчому листу № 2-71 від 27 вересня 1999 року, суд вважав, що при утворенні заборгованості по аліментах після закінчення передбаченого законом строку для виконання рішення суду про стягнення аліментів у зв'язку із повноліттям дитини та винесенням державним виконавцем відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження з даної підстави від 25.12.2013 року (п. 6 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження"), заявник (стягувач) після одержання у ВДВС Сквирського РУЮ постанови про закінчення виконавчого провадження та довідки-розрахунку заборгованості по аліментах має право звернутися до суду в порядку позовного провадження з позовом про стягнення заборгованості по аліментах у розумінні вимог ч.3,ч.4 ст. 194 СК України. Крім того, підтвердженням необхідності звернення до суду з окремим позовом про стягнення заборгованості по аліментах у розумінні ч. 9 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" може бути наявність спору між сторонами щодо розміру такої заборгованості і такий спір підлягає вирішенню судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Висновок суду про те, що у даному випадку, ОСОБА_4.- стягувач аліментів після досягнення дитиною повноліття повинна звернутися з відповідним позовом до суду про стягнення з боржника ОСОБА_3 заборгованості за аліментами і за результатами розгляду справи на підставі судового рішення отримати виконавчий лист, за яким буде відкрите самостійне виконавче провадження про стягнення з боржника заборгованості по аліментах, на думку колегії є правильним.

Обгрунтованим також є висновок суду про те, що у старшого державного виконавця ВДВС Сквирського РУЮ Степченко Н.М. були відсутні підстави продовжувати виконавче провадження №5218031 у справі про стягнення аліментів понад строки встановлені ст. 180 СК України про стягнення заборгованості по аліментах. Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України дії державного виконавця здійснювалися відповідно до закону та в межах його повноважень, права та свободи скаржника ОСОБА_4. порушені не були, а тому у задоволенні скарги необхідно відмовити.

Висновки суду ґрунтуються на матеріалах та обставинам справи, ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав до скасування ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: