Справа № 180/1493/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючої - судді Тананайської Ю.А., секретаря судового засідання Новоселецької К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади м. Марганець, в особі Марганецької міської ради, третя особа державний нотаріус Марганецької державної нотаріальної контори ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до територіальної громади м. Марганець, в особі Марганецької міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме фактів родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свій позов обґрунтовує тим, що 26 грудня 1993 року померла його бабуся по лінії батька ОСОБА_3, але документи на підтвердження факту родинних відносин не збереглись. За час свого життя ОСОБА_3 склала заповіт, за яким заповіла все своє майно з чого б воно не склалося та не знаходилося, в тому числі будинок № 6 по вулиці Рєпіна в місті Марганець Дніпропетровської області. Він фактично прийняв спадщину після смерті своєї бабусі шляхом проживання в житловому будинку № 6 по вулиці Рєпіна в місті Марганець Дніпропетровської області. При зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, які посвідчують родинні зв'язки.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві . В подальшому надав суду заяву про слухання справи у його відсутність.

Представник відповідача надав суду заяву про слухання справи у його відсутність.

Третя особа державний нотаріус ОСОБА_2 надала суду заяву про слухання справи у її відсутність.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, приходить до таких висновків.

У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно зі ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Із свідоцтва про народження серія VI-УР № 150299 від 4.11.1964 року вбачається, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про народження серія ІI-УР № 388898, виданого повторно 12.11.1960 року матірю ОСОБА_4 є ОСОБА_5.

Відповідно до інформації щодо відсутності актового запису, наданої відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, яка міститься в матеріалах спадкової справи, неможливо надати копії актового запису про шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_5, оскільки актовий запис про шлюб відсутній. Архіви збереглися частково.

20 січня 1990 року ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 226. Згідно заповіту ОСОБА_3 все своє майно з чого б воно не склалося та не знаходилося, в тому числі будинок № 6 по вулиці Рєпіна в місті Марганець Дніпропетровської області, заповідає своєму онукові ОСОБА_1.

Допитаний в судовому засіданні 14.09.2016 року свідок ОСОБА_7 підтвердив факт, що померла ОСОБА_3 була ОСОБА_1 бабусею по лінії батька. ОСОБА_1 завжди проживав з бабусею і після її смерті залишився проживати у будинку.

Як розяснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 № 5 суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Отже, враховуючи докази по справі, покази свідка та той факт, що іншим шляхом крім судового порядку позивач не має можливості встановити факт родинних відносин, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту родинних відносин, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 була бабусею по лінії батька ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 281563 від 27.12.1993 року, ОСОБА_3 померла 26.12.1993 року.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (2004 р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовуються чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України 1963 року

Таким чином, враховуючи, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця в 1993 році, суд вважає необхідним до вказаних правовідносин застосувати положення норм Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на час відкриття та прийняття спадщини.

Враховуючи, що померла ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склала заповіт, то спадкування повинно відбуватися за заповітом.

Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 226 20 січня 1990 року, ОСОБА_3 все своє майно з чого б воно не склалося та не знаходилося, в тому числі будинок № 6 по вулиці Рєпіна в місті Марганець Дніпропетровської області, заповідає своєму онукові ОСОБА_1.

Згідно договору дарування від 11.04.1967 року за життя ОСОБА_3 належав житловий будинок із надвірними спорудами № 6 по вулиці Рєпіна в місті Марганець Дніпропетровської області.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що особа визнається такою, що прийняла спадщину, якщо фактично вступила в управління або володіння спадковим майном.

Частиною 2 ст. 549 ЦК УРСР зазначено, що вищевказані дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з 26.12.1993 р. (день смерті спадкодавця) до 26.06.1994 р. (закінчення 6 місячного строку).

Як вбачається із домової книги та довідок, виданих головою квартального комітету 6 та 7 червня 2016 року, ОСОБА_1 значився зареєстрованим та проживав разом зі своєю бабусею ОСОБА_3 за адресою вул. Рєпіна, 6 в місті Марганець Дніпропетровської області. Після смерті бабусі залишився проживати в будинку і фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном.

Оскільки позивач не подавав заяви про відмову від спадщини, то в розумінні ст. 549 ЦК УРСР, він вважається таким, що прийняв спадщину.

Згідно з частиною 2 статті 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Встановлено, що ОСОБА_1 фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, оскільки був зареєстрованим та проживав в житловому будинку за адресою вулиця Рєпіна № 6 в місті Марганець Дніпропетровської області, тобто вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, винесеної державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори ОСОБА_2 02.06.2016 року вбачається, що після померлої ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась та свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3, але нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано документ, що підтверджує родинні або інші відносини з померлою.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Задовольняючи позов, суд виходить з того, що позивач є онуком померлої ОСОБА_3, є спадкоємцем за заповітом і у встановлений законом строк прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. Тобто, право власності позивачем набуте правомірно на підставах, що встановлені законом.

Керуючись ст. ст. 58, 59, 60, 209, 212, 214,256 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, задовольнити.

Встановити юридичний факт, а саме, що ОСОБА_3, яка померла 26.12.1993 року є бабусею ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 26.12.1993 року, актовий запис № 851 року на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вулиці Рєпіна під номером 6 в місті Марганець Дніпропетровської області, загальною площею 61,1 кв.м.: літня кухня загальною площею 20,5 кв.м.; сарай - загальною площею 6,0 кв.м.; погріб загальною площею 9,0 кв. м.; гараж загальною площею 26,5 кв.м.; сарай загальною площею 5,6 кв.м.; вбиральня 1 шт.; літній душ 1 шт.; споруди 1-3.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Ю. А. Тананайська