АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6246/16 Справа № 201/7437/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Макарова М.О., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2016 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ясюкевича Олексія Валерійовича за участю зацікавленої особи публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання дій та бездіяльності, рішень протиправними і скасування постанови виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Ясюкевича О.В. про визнання дій та бездіяльності, рішень протиправними і скасування постанови виконавчого провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про задоволення скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» загальний борг за кредитним договором від 22 грудня 2006 року в сумі 152 588, 34 долари США, що еквівалентно 1 219 638 грн. вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року скасовано рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року, залишено без змін.

05 квітня 2016 року до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції надійшла заява про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа № 201/7437/13-ц виданого 29 липня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» суми боргу у розмірі 376 871,46 грн.

07 квітня 2016 року державним виконавцем на підставі ст.ст. 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам. Боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження надіслано рекомендованим листом з повідомленням, проте останній отримав постанову лише 06 травня 2016 року особисто на прийомі у державного виконавця.

07 квітня 2016 року державним виконавцем на підставі вимог ст. ст. 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми стягнення у розмірі 376 871,46 грн. та оголошено заборону на його відчуження. В той же день постанова з супровідним листом направлена сторонам.

Статтями 1,5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Зі змісту ч.1 ст.31 ЗУ «Про виконавче провадження» постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з вимогами п. 4.1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій затвердженої Міністерством юстиції України 15 грудня 1999 року державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Тобто обов'язок державного виконавця встановити факт отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження передує вчиненню будь-яких дій стосовно примусового виконання рішення. І тільки після цього, у разі невиконання постанови державного виконавця у добровільний строк - примусовому його виконанню.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам чинного законодавства, є законною та ніяким чином не порушує права заявника, оскільки відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження була доведена до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження у спосіб визначений Законом.

Крім того, зі змісту скарги ОСОБА_2 на постанову про відкриття виконавчого провадження, а в послідуючому зі змісту і апеляційної скарги вбачається, що заявник вважає дії державного виконавця, щодо невручення копії постанови незаконними, тоді як це питання не входить в перелік вимог, що вирішуються при відкритті чи відмові у відкритті виконавчого провадження, а є наслідком здійснення самого виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.35 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

Судом встановлено, що боржник не скористався наданими йому законом правами, оскільки станом на 30 червня 2016 року він жодних дій спрямованих на виконання судового рішення не здійснив.

Посилання заявника на звернення з заявою про розстрочку виконання рішення суду, як на дію спрямовану на виконання рішення суду, не містить правового обґрунтування, оскільки ці визначення мають різний процесуальний характер.

У разі самостійного невиконання боржником рішення у строк, встановлений державним виконавцем та ненадання документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове його виконання (ч. 1 ст. 27 Закону).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до п.23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Положення закону (ст.ст. 27, 30 Закону України «Про виконавче провадження») не передбачають обов'язку державного виконавця після спливу семиденного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження постановити постанову про арешт коштів боржника, а тому накладення арешту на майно боржника державним виконавцем та оголошення заборони на його відчуження 07 квітня 2016 року нормам Закону України «Про виконавче провадження», не суперечить.

Таким чином, не знаходить підстав для задоволення доводи апеляційної скарги про упередження та необ'єктивність дій державного виконавця при проведенні виконавчих дій, оскільки матеріали справи не містять доказів які б підтверджували бездіяльність державного виконавця, що призвели до порушення прав ОСОБА_2

Положеннями ст. 383 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно частин 2,3 статті 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин, доводи про скасування ухвали суду не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки вони були предметом аналізу, перевірки та оцінки суду першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК України, додаткової оцінки не потребують і зводяться до формальних міркувань заявника, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали суду від 01 липня 2016 року.

Висновки суду відповідають обставинам у справі та вимогам закону, то ухвалу суду необхідно залишити без змін відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

М.О. Макаров

З.М. Пономарь