АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/7943/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Цокол Л.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», поданою представником за довіреністю ОСОБА_1, на рішення Печерського районного суду м.Києва від 31 березня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

УСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом, у якому просить звернути стягнення на підставі Договору іпотеки №PCL-005/107/2007 від 07 серпня 2007 року на іпотечне майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 90,70 кв.м, яка на праві власності належить ОСОБА_2, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є новим кредитором за зобов»язаннями ОСОБА_3 перед ЗАТ «ОТП Банк», які виникли на підставі Кредитного договору №ML-005/107/2007 від 07 серпня 2007 року, і відповідно новим іпотекодержателем за Договором іпотеки №РML-005/107/2007 від 07 серпня 2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

Вказує також, що заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 серпня 2012 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 лютого 2013 року, в частині вирішення вимог, що стосуються Кредитного договору №ML-005/107/2007 від 07 серпня 2007 року, з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вирішено стягнути 2 758 183,86 грн. заборгованості та 3 000 000 грн. пені.

Рішення суду не виконано та станом на 15 червня 2015 року заборгованість по кредиту та відсоткам становить 345096,51 доларів США, що еквівалентно 7 267 328,39 грн., та 26 525 748,60 грн. по пені.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 31 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ «ОТП Факторинг України» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу доводами позовної заяви, посилається на помилковість висновків суду про пропуск строків позовної давності. Зазначає, що строк позовної давності був перерваний зверненням у 2011 році до суду з позовом до позичальника.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, 07 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №ML-005/107/2007.

З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, 07 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки №РML-005/107/2007, предметом якої є квартира АДРЕСА_1.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є новим кредитором за зобов»язаннями позичальника, які у нього виникли перед банком, та, відповідно, новим іпотекодержателем за договором забезпечення.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 серпня 2012 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 лютого 2013 року, в частині вирішення вимог, що стосуються Кредитного договору №ML-005/107/2007 від 07 серпня 2007 року, з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто 2 758 183,86 грн. заборгованості та 3 000 000 грн. пені.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з пропуску строків позовної давності, про що заявлено стороною спору, оскільки вимоги про погашення заборгованості позичальнику та майновому поручителю направлено 23 червня 2011 року.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із Законом України «Про іпотеку» іпотекодавець є майновим поручителем та його відповідальність обмежується правами на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки є способом задоволення грошових вимог.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст.ст.598-609 ЦК України встановлені підстави припинення зобов»язання. Так, зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; переданням відступного; зарахуванням; за домовленістю сторін; прощенням боргу; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання; смертю фізичної особи; ліквідацією юридичної особи.

За змістом ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору та з інших підстав, передбачених цим Законом.

У разі порушення зобов»язань настають правові наслідки , встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та сплати неустойки (ст.611 ЦК України).

Відповідно до п.7.3 кредитного договору він діє до повного виконання сторонами своїх зобов»язань.

Згідно із ст.9.1 Іпотечного договору він також діє до виконання боргових зобов»язань в повному обсязі.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного та іпотечного договорів, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами ЦК України.

При цьому, рішення суду є актом, яким закінчується судове провадження з розгляду відповідної справи, після чого, у випадках встановлених законом, рішення суду пред»являється до примусового виконання в органи державної виконавчої служби. Рішення суду про стягнення коштів не припиняє правовідносин сторін, а лише посвідчує факт та визначає спосіб відновлення порушеного права.

Оскільки іпотека має пряму установлену законом залежність від основного зобов»язання та зберігає свою чинність протягом його дії (до припинення), або втрачає свою чинність у зв»язку із закінченням строків, на яку іпотеку було установлено, висновки суду про обрахування перебігу строку позовної давності з дати направлення позичальнику та майновому поручителю повідомлення про погашення заборгованості є помилковими та не ґрунтуються на вимогах закону.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та вважає за можливе визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визнавши початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

При цьому, колегія суддів уважає за доцільне зауважити, що колегія не вирішує питання про наявність або відсутність підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки відповідачем про зазначене не заявлено, матеріали справи не містять повних даних про те, що відповідач є суб»єктом застосування цього Закону.

Ураховуючи, що установлений вказаним вище Законом мораторій, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов»язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно, отже вирішення питання про застосування цього Закону можливе на стадії виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості, в рахунок погашення якої звертається стягнення, колегія суддів виходить з наступного.

Звертаючись до суду із позовними вимогами, позивачем визначено їх розмір як залишок заборгованості за кредитом у сумі 267710,72 доларів США, що еквівалентно 5 637 674,27 грн. по курсу НБУ на час звернення до суду, сума несплачених відсотків за користування кредитом 77385,79 доларів США, що еквівалентно 1 629 654,12 грн. по курсу НБУ на час звернення до суду. Окрім того, позивачем визначено пеня у розмірі 26 525 748,60 грн., нарахована за період з 15 червня 2014 року по 15 червня 2015 року.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 серпня 2012 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 лютого 2013 року, в частині вирішення вимог, що стосуються Кредитного договору №ML-005/107/2007 від 07 серпня 2007 року, з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вирішено стягнуто 2 758 183,86 грн. заборгованості та 3 000 000 грн. пені. Рішення суду не виконано.

Із змісту судового рішення убачається про стягнення розміру заборгованості за кредитом у сумі 267710,72 доларів США та процентів за користування кредитом у сумі 77385,79 доларів США, проте сума до стягнення визначена у національній валюті України та ухвалено стягнути 2 758 183,86 грн., складу якої входить залишок заборгованості за кредитом в сумі 2 139 677,93 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 618505,93 грн.

Відтак, колегія суддів уважає, що в рахунок погашення саме такої заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом має бути звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Окрім того, із змісту позовних вимог убачається, що позивач просить стягнути пеню в сумі 26 525 748,60 грн. за період з 15 червня 2014 року по 15 червня 2015 року без врахування штрафних санкцій, обрахованих за попередній період невиконання зобов»язання, про що представником позивача було також вказано при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

.

Таким чином, в частині стягнення штрафних санкцій колегія суддів уважає за необхідне стягнути пеню за період з 15 червня 2014 року по 15 червня 2015 року, проте зменшити її розмір до 3 000 000 грн. з урахуванням ч.3 ст.551 ЦК України, оскільки визначений позивачем розмір пені значно перевищує розмір основного боргу за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає стягненню у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору 243,60 грн. за подачу позову до суду першої інстанції та 267,30 грн. у рахунок відшкодування витрат за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», подану представником за довіреністю ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 31 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту:

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за Кредитним договором №ML-005/107/2007 від 07 серпня 2007 року, що укладений із Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», яка складається з суми 2 758 183,86 грн., до складу якої входить залишок заборгованості за кредитом в сумі 2 139 677,93 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 618505,93 грн., що стягнуті заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 серпня 2012 року у справі №2-1240/11, яке змінено рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 лютого 2013 року, та з суми пені в розмірі 3 000 000 грн. за період з 15 червня 2014 року по 15 червня 2015 року, звернути стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_2 та є предметом іпотеки за Договором іпотеки №PCL-005/107/2007 від 07 серпня 2007 року, що укладений із Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору 243,60 грн. за подачу позову до суду першої інстанції та 267,30 грн. у рахунок відшкодування витрат за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов