АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/6368/16 Головуючий 1-ї інстанції Малихін О.О.
Справа №2026/2-392/11 Доповідач - Довгаль А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Бездітко В.М.,

при секретарях - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 17 серпня 2016року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Люботинської міської ради Харківської області, Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, третя особа: ОСОБА_3, про визнання незаконним рішення, зобов'язання відповідачів вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Люботинської міської ради Харківської області (надалі - Люботинська міська рада Х.о.), Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області (надалі - ВК Люботинської міської ради Х.о.), третьої особи - ОСОБА_3, в якому з урахуванням останніх уточнень просила: 1.визнати незаконним і протиправним рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області №1831 від 10 грудня 1996 року і зобов'язати виконавчий комітет Люботинської міської ради Харківської області скасувати дане рішення у зв'язку з порушенням прав позивача; 2.стягнути з виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за порушення прав та інтересів позивача в землекористуванні, права на безпеку життя, здоров'я, майна, права доступу до власної господарської будівлі для її обслуговування, ремонту, гасіння пожежі, упередженого ставлення, які виникли внаслідок незаконного закріплення частини присадибної ділянки по АДРЕСА_1, розміром 62,0кв.м, шириною 1,40м за відповідачем ОСОБА_2 рішенням №1831 від 10 грудня 1996 року без згоди землекористувачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4; 3.зобов'язати відповідача ОСОБА_2 звільнити від паркану та бетону частину двору присадибної ділянки по АДРЕСА_1, середньою шириною 1,40м від загальної ширини 15,70м, яка була відведена згідно з генерального плану від 03 вересня 1953 року та зареєстрована рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради №134 від 19 березня 1985 року, площею 951кв.м за позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4, привести її в належний стан, який існував до захоплення; 4.зобов'язати відповідача ОСОБА_2 звільнити від незаконно збудованого в 2009 році двоповерхового гаражу частину двору присадибної ділянки по АДРЕСА_1, середньою шириною 1,40м від загальної ширини 15,70м, яка була відведена згідно з генеральним планом від 03 вересня 1953 року та зареєстрована рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради №134 від 19 березня 1985 року, площею 951кв.м за позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4, привести її в належний стан, який існував до захоплення; 5.стягнути з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000,00грн. за порушення прав та інтересів позивача в землекористуванні, права на безпеку життя, здоров'я, майна, права доступу до власної господарської будівлі для її обслуговування, ремонту, гасіння пожежі, приниження.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що вона є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 липня 1980 року. Одночасно з набуттям права власності на ? частину житлового будинку вона набула право користування земельною ділянкою площею 951кв.м. В липні 2009 року відповідачем ОСОБА_2, який є власником домоволодіння по АДРЕСА_2, було розпочато встановлення нового бетонного паркану та будівництво двоповерхового гаражу майже впритул до будівлі, належної позивачеві. Таке будівництво було здійснено відповідачем з порушенням будівельних норм та протипожежних правил безпеки, що також призвело до порушення прав позивача на обслуговування власного нерухомого майна, завдання шкоди майну, та створило загрозу її життю та членів її сім'ї у разі виникнення пожежі. Вказує, що такі неправомірні дії відповідача призвели до захоплення частини її земельної ділянки площею 62кв.м., позбавили її можливості доступу до власних будівель для їх обслуговування, та призвели до руйнування літньої кухні, чим їй завдано матеріальні збитки та моральну шкоду.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 позов не визнали, вказуючи на його безпідставність.

Представник відповідачів Люботинської міської рада та її виконавчого комітету - ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його надуманість та необґрунтованість.

Третя особа: ОСОБА_3 не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 17 серпня 2016року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати і ухвалити нове по суті її позовних вимог, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, на порушення норм матеріального і процесуального права, на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення будь-яких із заявлених вимог ОСОБА_1

Так, судовим розглядом встановлено, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Люботинське БТІ» № 601, домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві власності ОСОБА_8 на підставі свідоцтва НОМЕР_1, виданого 18 березня 1946 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради депутатів трудящих. Домоволодіння складалося на той час з одного лише дерев'яного будинку, критого залізом. У відповідності до генерального плану (викопіювання з нього станом на 03 вересня 1953 року) в користуванні у ОСОБА_8 перебувала земельна ділянка площею 1550,9кв.м.

На засіданні виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих, яке відбулося 12 лютого 1959 року, протокол №3, було прийнято рішення про прийняття від ОСОБА_8, яка мешкає по АДРЕСА_1, до фонду земель міста земельної ділянки площею 600кв.м.

Також в матеріалах інвентаризаційної справи № 601 знаходиться договір купівлі-продажу, посвідчений 06 липня 1962 року державним нотаріусом Люботинської державної нотаріальної контори, згідно з яким ОСОБА_8 продала належне їй на праві власності домоволодіння, яке складається з дерев'яного будинку мазаного, критого залізом, покупцю ОСОБА_9 Після смерті власника будинку ОСОБА_9 право власності на цей будинок в рівних частках, по 1/2 частині в порядку спадкування, набули ОСОБА_4 та ОСОБА_1, що підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03 червня 1980 року. Цим рішенням було встановлено, що придбаний в 1962 році дерев'яний будинок перебудовано в цегляний будинок.

Технічними документами інвентаризаційної справи №601 зафіксовано зміну його лінійних розмірів та матеріалів, застосованих у будівництві - цегла. Останнє обстеження домоволодіння було здійснено працівниками БТІ на початку 1987 року.

Між співвласниками домоволодіння до теперішнього часу не визначено порядок користування спільним будинком чи виділ частки співвласників в натурі.

Рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 2/113 від 11 лютого 1986 року було розглянуто заяву ОСОБА_4 та надано дозвіл на оформлення самовільно збудованого, попереднім власником ОСОБА_9, сараю літ. «Б», розміром 3,6х4,5м по АДРЕСА_1.

Із матеріалів інвентаризаційної справи КП «Люботинське БТІ» №600, вбачається, що земельну ділянку площею 600кв.м за адресою: м. Люботин, вул. Гастелло АДРЕСА_2 (колишній №5-А), було виділено на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих №3 від 12 лютого 1959 року в безстрокове користування ОСОБА_10 під індивідуальне будівництво житлового будинку з дотриманням вимог типового проекту.

Як свідчить акт від 26 травня 1962 року про завершення будівництва та введення в експлуатацію, ОСОБА_11 завершив будівництво житлового будинку в грудні 1961 року, але з відхиленням від затвердженої проектної документації в частині лінійних розмірів будинку. Право власності на домоволодіння в цілому було зареєстроване за ОСОБА_11 19 червня 1962 року на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 06 березня 1959 року.

16 травня 1980 року Харківським районним народним судом було ухвалено рішення в справі №2-922 про визнання права власності ОСОБА_12 на 1/4 частину житлового будинку з надвірним будівлями, що розташований за адресою: м. Люботин, вул. Гастелло АДРЕСА_2.

Крім того, в матеріалах інвентаризаційної справи №600 міститься рішення №2/112 від 11 лютого 1986 року про надання дозволу на оформлення права власності ОСОБА_11 на самовільно збудовані надвірні споруди за адресою: АДРЕСА_2 а саме - сарай літ. «Д», літній душ літ. «З» та гараж літ. «Б». В описі будівель і споруд, складеного 15 грудня 1983 року техніком БТІ вказано, що гараж збудований в 1966 році з цегли, покрівля виконана з шиферу.

14 листопада 1997 року між ОСОБА_11 і ОСОБА_12 був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого останній придбав у свою власність 3/4 частин домоволодіння по АДРЕСА_2.

Власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 на теперішній час є - відповідач ОСОБА_2, на підставі договору дарування від 26 грудня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої нотаріальної контори Харківського району за реєстровим №2-2662. Дарувальником у цьому договорі вказаний ОСОБА_12, який був власником домоволодіння в цілому.

Судом також встановлено, що за зверненням ОСОБА_4 щодо порушення меж її земельної ділянки, яка є співвласником домоволодіння АДРЕСА_1 18 лютого 1985 року був складений акт обстеження земельної ділянки. Комісією, яка проводила обстеження, було з'ясовано, що ОСОБА_4 згодна з встановленням межі між її ділянкою та сусідньою ділянкою №3 по фактичному користуванню, не зважаючи на те, що сусідній землекористувач використовує частину її ділянки. З боку іншого суміжного землекористувача - ОСОБА_11 порушення меж земельної ділянки по вул. Гастелло №5 комісія не виявила, а навпаки, вказала про можливість наведення межі згідно з планом ділянки.

При розгляді справи в суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 пояснила, що частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, а саме з тильного боку, було захоплено суміжним землекористувачем. З чим захопленням вона та її матір ОСОБА_4 погодилися.

З урахуванням цих обставин, суд зробив правомірний висновок, що площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 зменшилась внаслідок того, що частина її території використовується сусідніми землекористувачами, які знаходять зліва та позаду від ділянки позивача.

Оскільки позивач наполягала на тому, що площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 зменшилась саме внаслідок забудови нового паркану та двоповерхового гаражу власником суміжного будинку АДРЕСА_2 - відповідачем ОСОБА_2, судом для з'ясування цього питання та інших призначалися комплексні будівельно-технічні, земельно-технічні та пожежно-технічні експертизи.

Згідно висновку комплексної будівельно-технічної, земельно-технічної та пожежно-технічної експертизи №2302/7569 від 30 вересня 2015 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, встановити чи має місце захоплення частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 з боку домоволодіння, розташованого по вул. Гастелло АДРЕСА_2, не надається можливим. Також експертами у висновку надано відповідь про неможливість визначення причин скорочення протипожежного розриву будівлі по вул. Гастелло №5 до паркану і двоповерхового гаражу на сусідній ділянці АДРЕСА_2, в тому числі й через фактичну відсутність господарської будівлі літ. «Б», яка була дозволена рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради №2/113 від 11 лютого 1986 року.

Оскільки належних і допустимих доказів у підтвердження факту захоплення відповідачем ОСОБА_2 частини земельної ділянки АДРЕСА_1 зокрема площею 62кв.м, надано не було, тому судом обґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії по звільненню ділянки від паркану, бетону і двоповерхового гаражу, в тому числі для стягнення моральної шкоди.

Судом правильно також зроблено висновок про відсутність підстав для визнання незаконним і протиправним рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області №1831 від 10 грудня 1996 року та стягнення моральної шкоди, оскільки це рішення жодним чином не впливає на здійснення позивачем прав у землекористуванні ділянкою АДРЕСА_1 а щодо правомірності цього рішення в аспекті публічно-правових відносин позивача і Люботинської міської ради Харківської області та її виконавчого комітету існують судові рішення в справі №630/370/13-а, які ухвалені за результатами перевірки процедури його прийняття.

Вирішуючи спір, судом повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, правильно визначено закон, що регулює дані правовідносини, всім зібраним у справі доказам, в тому числі поясненням допитаних свідків, дана належна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.т.307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 17 серпня 2016року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -