АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/82/14-ц 22-ц/774/1830/К/16
Справа № 182/82/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1830/К/16 Кобеляцька-Шаховал І.О.
Категорія № 5 (ІV ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем Чубіної А.П.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки житлового будинку з надвірними спорудами та визначення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки житлового будинку з надвірними спорудами та визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила що, їй на підставі рішення суду належиті ? частина спірного домоволодіння АДРЕСА_1, яку вона прийняла в порядку спадкування, після смерті матері позивача ОСОБА_4

Іншою ? частиною будинку користується відповідач ОСОБА_3, який є її рідним братом та фактично прийняв спадщину, однак право установчих документів на будинок не оформив.

Позивач не має можливості користуватися належною їй 1/2 частиною житлового будинку з надвірними спорудами та використовувати земельну ділянку, оскільки відповідач фактично користується усім будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою, чим чинить їй перешкоди. Тому, просить суд: провести розподіл житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування земельною ділянкою та стягнути судові витрати.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року позов задоволено частково. Виділено ОСОБА_2у користування кімнату 1-3, площею 7,3 кв.м.; кімнату 1-4, площею 6,2 кв.м.; та кімнату 1-5, площею 10,5 кв.м., загальною площею виділених приміщень - 24 кв.м. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на суму 1 410,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, вважає, що суд не звяв до уваги, що відповідач ніколи не чинив перешкод у користуванні позивачем, належній їй на праві власності ? частини домоволодіння, вона жодного разу не намалагась вселитися у будинку, бо має власне житло.

Відповідач пропонував позивачу виплатити грошову компенсацію її частини домоволодіння, однак не досягли згоди по розміру компенсації.

Судом невраховано висновок будівельно-технічної експертизи про технічну неможливість розподілу спірного домоволодіння у натурі, самостійно здійснив поділ, видвілившит позивачу усі три жили кімнати.

Судові витрати стягнуто з відповідача без наявності квитанції про оплату позивачем експертизи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що позивач ОСОБА_2 є власницею ? частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері (а.с.5-14).

В спірному будинку проживає відповідач, який є рідним братом позивача та фактично прийняв у спадщину ? частину спірного домоволодіння.

Відповідно до висновків судової будівельно - технічної експертизи № 3767/3768/3769-14 від 17.03.2015 року загальна площа приміщень будинку АДРЕСА_1, які підлягають розподілу складає 54,8 м2 .. 1/2 частка від загальної площі приміщень житлового будинку, які підлягають розподілу, складає 27,40 м2.

Відповідно до вимог ДБН В.2.2-15-2005, кожному власнику необхідно виділити однокімнатну квартиру, площа якої повинна бути не менше 30 м2 тоді, як 1/2 частка від загальної площі приміщень, житлового будинку, який підлягає розподілу становить 27,40 м2, тому фактично розподілити будинок між двома власниками не має можливості. У зв'язку із неможливістю розподілу домоволодіння, між власниками у відповідності до їх часток визначення варіанту розподілу земельної ділянкиАДРЕСА_1 не представляється можливим ( а.с.40-44).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та виділяючи їй у користування частину спірного домоволодіння, яка складається з трьох жилих кімнат, суд першої інстанції дійшов висвноку, що позивачці,як власниці ? частини домоволодіння чиняться перешкоди зі сторони відповідача у користуванні будинком. Відмовляючи в задовленні позовних вимог про поділ земельної ділянки суд дійшов висвноку, що експертним висновокм встановлено відсутність можливості визначити її поділ.

Однак, колегія суддів не погоджується із даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, не визначився із характером спірних правовідносин, які норми законодавства підлягають застосуванню, не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задовленні позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Спір між сторонамни виник з приводу володіння спільною сумісною частковою власністю - домоволодінням АДРЕСА_1.

Спірні правовідносини регулюються ч. 1 ст. 364 ЦК України, яка передбачає право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом вказаної норми співвласник майна, який бажає виділу, має право на виділ в натурі лише тієї частки із спільного майна, що належить йому.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Виділяючи у натурі позивачу ОСОБА_2 частину спірного домоволодіння, яка складається з трьох жилих кімнат, суд першої інстанції не звернув увагу на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2015 року про неможливість фактичного поділу спірного домоволодіння НОМЕР_1 між співвласинами без порушень Державних Бцдівельних Норм «Будівлі і споруди. Житлові будівлі».

Отже висновок суду першої інстанції протирічить висновку судової будівельно-технічній експертизи, яка не передбачає технічної можливості виділу 1/2частини домоволодіння у натурі. .

Крім того, вирішуючи питаня про віділ позивачу трьох жилих кімнат, судом першої інстанції не враховано вимоги ст.152 ЖК України.

Відповідно до ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт із переобладнання і перепланування жилого будинку приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що виділена в натурі позивачу частина будинку потребує втручання в несучі конструкції будинку та інженерні системи загального користування, зокрема пробиття і облаштування дверних отворів в несучих стінах будинку, а також окреме облаштування ліній енергозабезпечення, водопостачання та водовідведення, для її частини будинку.

Надання дозволів на виконання будівельних робіт виконуєтьсявідповідними інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, передбаченому Законом України «Прорегулювання містобудівної діяльності».

До ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки і інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо,- водо,- та енергопостачання. Саме ці висновки на час ухвалення рішення суду повинні давати можливість суду поділити житловий будинок у натурі.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, та не витребував у позивача документи, що дають право на виконання будівельних робіт, пов'язаних із виділом належної їй частки будинку.

Отже, на підстав викладного, колегія суддів приходить до висновку. Що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного урахування обставин спарви, без дотримання вимог законодавства, тому на підставі п.п.1,3,ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні поовних вимог до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки житлового будинку з надвірними спорудами та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, відповідно до вимог ч.5 ст.88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 252,34 грн. за розгляд спарви в суді апеляційної інстанції ( а.с.61).

Керуючись ст.ст. 303, 307,309, ст.ст. 314-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задовленні позовних вимог до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки житлового будинку з надвірними спорудами та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

у відшкодування судових витрат 252,34 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді : А.П. Барильська

Л.В. Михайлів