Номер провадження: 22-ц/785/6271/16
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Ващенко Л.Г., Плавич Н.Д.,

за участю секретаря - Сібової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ спільного майна, за апеляційною скаргою Осадчука Олега Валерійовича в інтересах публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк) на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому уточнивши вимоги, просила встановити факт проживання однією сім'єю та поділити спільне майно.

Зазначала, що з грудня 1996 року вони почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу, у березні 2000 року в неї й ОСОБА_3 народилася дочка ОСОБА_5, а 16 квітня 2013 року вони зареєстрували шлюб у встановленому порядку.

Під час спільного проживання ними 12 жовтня 2007 року за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1.

23 липня 2008 року ОСОБА_3 уклав з відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі-ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», кредитний договір за умовами якого банк надав йому 14 000 доларів США. Крім того, у той же день відповідач передав в іпотеку банку спільно набуту ними квартиру.

Посилаючись на вимоги ст.ст.60,74 СК України, ОСОБА_2 просила суд:

-встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 без реєстрації

шлюбу в період із грудня 1996 року до 16 квітня 2013 року;

-поділити вищевказане спільне майно подружжя, визнавши за нею право

АДРЕСА_1

-припинити право власності ОСОБА_3 на ? частину спірної квартири (а.с.2-

4,32).

Відповідач позов визнав.

Представник банка просив у задоволенні позову відмовити за недоведеністю позовних вимог (а.с.55-57).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано факт, що з 8 грудня 1999р. до 16 квітня 2013р.ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сімєю.

Поділено спільне сумісне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3наступним шляхом:

-визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 житловою площею 18,0

кв.м., загальною площею 29,6 кв.м.;

-визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 що складається з однієї кімнати, житловою

площею 18,0 кв.м., загальною площею 29,6 кв.м. (а.с.76-79).

В апеляційній скарзі представник банка просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи та відсутність у справі доказів, що підтверджують проживання сторін однією сім'єю до реєстрації шлюбу.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та представника третьої особи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувавсяст.ст.60,70 СК України та виходив з того, що :

-позивач ОСОБА_2 розірвала попередній шлюб з ОСОБА_7 07 грудня 1999 року, а тому факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу має починатися з 8 грудня 1999 року та закінчуватися 16 квітня 2013 року, тобто датою реєстрації шлюбу між сторонами;

-факт проживання ОСОБА_2 однією сім'єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу у вказаний період підтверджено поясненнями сторін, а також придбанням у 2007 році у період спільного проживання з відповідачем спірної квартири за спільні кошти.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Так, згідно із ч.1 ст. 21 СК Украївкани шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України ( у редакції Закону України від 22 грудня 2006 року №524-V) якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Встановлено, що у вересні 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту (а.с.56-57,108-109).

Після цього, у грудні 2015 року, ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом (а.с.2-4).

Згідно даним ОСОБА_2, виданим 19 лютого 1996 року Малиновським РВ УМВС України в Одеській області. 07 грудня 1999 року відділом РАГС Київського району м.Одеси зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_7.(а.с.5 зв.).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстрований 16 квітня 2013 року, що підверджується свідоцтвом про шлюб від 16 квітня 2013 року (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилась спільна дитина ОСОБА_5 (а.с.7).

Сторони в суді першої та апеляційної інстанцій довели, що створили сім'ю у період 1999-2013 р.р.

При цьому колегія бере до уваги положення ст. 58 Конституції України, вимог ст. 256 ЦПК України та п. 2 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України про те, що СК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, а ЦПК України з 1 вересня 2005 року.

Зокрема, колегія суддів зазначає, що до 1 січня 2004 року чинним на той час законодавством не було передбачено поділ майна «фактичного подружжя» за правилами поділу майна подружжя, яке зареєстровано у встановленому законом порядку.

Проте у даній справі, поділу підлягає майно придбане сторонами у 2007 році, після набрання чинності СК України.

Так, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного 12 жовтня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, останній купив однокімнатну квартиру АДРЕСА_1).

Сумнівів щодо придбання сторонами за спільні кошти квартири, вартість якої, згідно правовстановлюючого документа складає 6 111грн., у колегії суддів немає, оскільки, згідно поясненням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції, вони у цей час були працевлаштовані та отримували заробітну плату.

Зважаючи на те, що сторони у період з грудня 1999 року до 16 квітня 2013 року проживали однією сім'єю і у цей час не перебували у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що спірна квартира, набута сторонами за час спільного проживання (у жовтні 2007 року) та належить їм на праві спільної сумісної власності.

Оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, дружина і чоловік мають право на поділ майна незалежно від розірвання шлюбу, і у разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними (ст.ст.69,70 СК України).

Доводи апелянта про недоведеність факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період, зокрема, з 2007 року по 2011 рік є помилковими.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги пояснення сторін, які, відповідно до вимог ч.2 ст.57 ЦПК України, були допитані в суді апеляційної інстанції як свідки, та підвердили свої пояснення в суді першої інстанції щодо створення сім'ї у період 1999-2013р.р., тобто до реєстрації шлюбу, у встановленому порядку.

Доводи представника банка про те, що відповідач, укладаючи із банком кредитний та іпотечний договори, стверджував, що не перебував у шлюбі та не проживав з іншою особою без реєстрації шлюбу не заслуговують на увагу.

Так, дійсно 23 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №1506/0708/55-036 про надання споживчого кредиту під заставу житлової нерухомості, за умовами якого позичальник отримав 14 000 доларів США на строк до 23 липня 2018 року зі сплатою 11,90% річних.(а.с.10-14).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_1. В договорі зазначено, що предмет іпотеки є особистою приватною власністю ОСОБА_3 та таким, що придбаний ним поза шлюбу на власні кошти і немає осіб, які б заявляли свої права на майно, яке набуто ними за час спільного проживання і належить їм на праві приватної спільної сумісної власності. Іпотечний договір посвідчено 23 липня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І., зареєстровано в реєстрі за № 5791 з накладенням заборони на відчуження (а.с. 15-16).

Крім того, 23 липня 2008 року перед укладенням вказаного іпотечного договору ОСОБА_3 була підписана заява на ім'я приватного нотаріуса Одеського міського округу Криворотенко Л.І., в якій він зазначив, що на момент придбання квартири, в шлюбі та фактичних шлюбних відносинах ні з ким не перебував, однією сім'єю з іншими особами не проживав та шлюбного контракту не укладав. Квартира була придбана на особисті кошти, є особистою приватною власністю та не є спільною сумісною власністю. Відповідач також вказав, що зміст ст.ст.60,74, та 97 СК України йому роз'яснений (а.с.67).

Аналогічна за змістом інформація міститься й в заяві - анкеті ОСОБА_3 на отримання кредита від 07 липня 2008 року та в заяві - анкеті від 16 березня 2011 року на зміну умов діючого кредитного договору (а.с. 58-61,62-66).

Разом з тим, сам по собі факт подачі відповідачем заяв в яких зазначено, що він у шлюбі не перебуває і у фактичних шлюбних відносинах ні з ким не знаходиться, у даному випадку, не є підставою для відмови у позові.

Помилковими є й посилання в апеляційній скарзі на те, що визнання судом факту проживання сторін однією сім'єю надасть можливість ОСОБА_2 пред'явити позов про визнання договору іпотеки недійсним та у такий спосіб уникнути стягнення на предмет іпотеки.

На момент укладення договору іпотеки єдиним власником нерухомого майна - предмета іпотеки був іпотекодавець ОСОБА_3, а тому для укладення договору іпотеки не потребувалося згоди ОСОБА_2

З огляду на наведене, відсутність такої згоди не може бути підставою для визнання договору, укладеного однією з осіб, яка знаходиться у фактичних шлюбних відносинах, без згоди іншої особи, недійсним, оскількі на час укладення договору іпотеки банк не знав і не міг знати про те, що предмет іпотеки належить особам, які знаходяться у фактичних шлюбних відносинах, на праві спільної сумісної власності і що один із них не надав другому згоди на укладення цього договору.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Осадчука Олега Валерійовича в інтересах публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков