Ухвала

іменем україни

14 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Мартинюка В.І., СитнікО.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 02 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що за умовами договору позики від 05 лютого 2010 року, укладеного між ним та ОСОБА_5, він,

ОСОБА_4, позичив ОСОБА_5 грошові кошти в сумі

4 000 дол. США із встановленням відсотків за користування в розмірі 3 % щомісячно терміном на 6 місяців. На підтвердження укладеного договору позики ОСОБА_5 було написано та надано розписку позивачу. Проте, у встановлений договором строк ОСОБА_5 борг не повернув. 27 грудня

2013 року ОСОБА_5 повернув позивачу частину боргу в сумі

3 800 дол. США, про що зазначив у додатковій розписці.

Проте, залишок боргу, проценти за користування позикою з урахуванням індексу інфляції, пені та 3 % річних, що на день розгляду справи в еквіваленті до національної валюти (гривні) складає 110 843 грн 25 коп., відповідач не повертає та ухиляється від належного виконання зобов'язання.

Ураховуючи викладене, просив стягнути із ОСОБА_5 на його користь заборгованість за договором позики від 5 лютого 2010 року, проценти за користування позикою, з урахуванням індексу інфляції, пеню та 3 % річних, в загальній сумі 110 843 грн 25 коп. та судовий збір і судові витрати на загальну суму 1 955 грн 93 коп.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від

02 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 05 лютого 2010 року, в розмірі 110 843 грн 25 коп. та 1 955 грн 93 коп. судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 372 грн 05 коп. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26 травня

2015 року рішення Семенівського районного суду Полтавської області від

02 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у загальному розмірі 59 424 грн 55 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 594 грн 24 коп. судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог та наявності правових підстав для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки відповідач частково повернув кошти отриманні згідно договору позики, а тому на користь позивача підлягають стягненню залишок заборгованості та 3 % річних за період з 27 грудня 2013 року по

12 лютого 2015 року.

Судом встановлено, що 05 лютого 2010 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач, позичив відповідачеві грошові кошти в сумі 4 000 дол. США із встановленням відсотків за користування в розмірі 3 % щомісячно терміном на 6 місяців.

На підтвердження укладеного договору позики ОСОБА_5 було написано та надано розпискупозивачу. Однак, у встановлені договором строки та розмірі відповідач борг не повернув.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 складена розписка про те, що 01 липня 2013 року ним було отримано від ОСОБА_5 3000 дол. США в рахунок погашення боргу за договором позики від 05 лютого 2010 року.

27 грудня 2013 року ОСОБА_5 повернув позивачу частину боргу в сумі 3 800 дол. США, про що зазначив у додатковій розписці.

Отже, позикодавцем було отримано 6800 доларів США в рахунок наявної у позичальника заборгованості за договором позики.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, оскільки позичальником не було виконано свого обов'язку з повернення позики в строки передбачені договором, то відсотки за користування позикою протягом 46 місяців складають 5 520 доларів США, а з урахуванням повернутих коштів (4 000 доларів США + 5 520 доларів США - 6 800 доларів США) стягненню підлягає 2 720 доларів США, що за офіційних курсом НБУ на день ухвалення рішення складає 57 473,60 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов'язанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сумі, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки індекс інфляції - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки відповідач частково повернув кошти отриманні згідно договору позики, а тому на користь позивача підлягають стягненню залишок заборгованості та 3 % річних за період з 27 грудня 2013 року по 12 лютого 2015 року.Крім того, враховуючи, що договором позики від 05 лютого 2010 року встановлено надання та повернення боргу в доларах США, то з ОСОБА_5 не підлягає стягненню інфляційні витрати.

Перевіривши доводи касаційної скарги, які були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік