Справа № 510/2083/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду у місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Лиманська сільська рада Ренійського району Одеської області), про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Відповідач у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Позивач у судове засідання не зявися, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позову.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази:

-Копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3;

-Копія паспорта ОСОБА_1;

-Копія довідки Лиманської сільської ради про право особистої власності №205;

-Копія технічного паспорту на будинок №128 по вул. Комсомольська, в с. Лиманське, Ренійського району, Одеської області;

-Копія довідки Лиманської сільської ради №206;

-Копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4;

-Копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_5

-Копія сертифікату про право на земельну частку (пай);

-Копія листа відділу Держгеокадастру у Ренійському районі;

-Копія постанови про відмову щодо вчинення нотаріальних дій.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 23.09.1994 року померла ОСОБА_6, яка була бабусею позивача. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на житловий будинок з надвірними спорудами №128, який розташований в с. Лиманське, Ренійського району, Одеської області по вул. Комсомольська.

Під час життя ОСОБА_6 заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснювалось за законом.

Спадкоємцем першої черги після її смерті був її син ОСОБА_4, який на час відкриття спадщини мешкав разом із матірю.

Так як спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК УРСР.

У шестимісячний строк ніхто не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак позивач вважає, що його батько ОСОБА_4 прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК Української РСР 1863 р., шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_4 проживав в спадковому будинку, робив поточний ремонт та обробляв присадибну ділянку, тобто прийняв спадщину фактично.

29.05.2014 року помер ОСОБА_4, який був батьком позивача.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на житловий будинок з надвірними спорудами №128, який розташований в с. Лиманське, Ренійського району, Одеської області по вул. Комсомольська та право на земельну частку (пай) у КСП «Перше травня».

Під час життя ОСОБА_4 заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його син, позивач по справі, та його дружина, відповідачка по справі, яка від своєї частки спадщини відмовилась, про що надала суду відповідну заяву.

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 27.10.2015 року, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

До прав і обовязків, що виникли до введення в чинність нового закону, у тому числі тих з них, що з якихось причин виявились не здійсненими (не виконаними) на момент введення в чинність нового закону, застосовується раніше діюче законодавство. Враховуючи те, що права й обовязки виникли до введення в чинність нового ЦК України (2003 р.). правовідносини між сторонами регулюються ЦК України 1963 р. На підставі ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 був її син ОСОБА_4 Він на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, тобто прийняв спадщину фактично.

29.05.2014 року ОСОБА_4 помер.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 Він на час відкриття спадщини мешкав разом із спадкодавцем, отже вважається таким, що прийняв спадщину фактично.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Як виходить з матеріалів справи, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті не склав заповіт, тому визнання права власності здійснюється за законом. Позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтв про право на спадщину за законом. Однак, державним нотаріусом ОСОБА_7, було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи тим, що у наданих документах відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

Таким чином, позивач прийняв спадщину, однак не може оформити її у звязку із обставинами, що не залежать від нього.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 553 ЦК України (1963), ст. ст. 328, 1217, 1223, 1268, 1270 ЦК України (2004), -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок №128, який розташований в с. Лиманське, Ренійського району, Одеської області по вул. Комсомольська, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) на підставі сертифікату серії ОД №0561405, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.В. Сорокін