Провадження № 2/127/4062/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

10.10.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивовано тим, що 09.10.2012 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з другої сторони, був укладений письмовий договір позики б/н, за умовами якого позивач позичив ОСОБА_2 на умовах договору позики грошові кошти в сумі 985 000,00грн., а остання зобовязалася повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у визначені договором позики строки. 05.08.2013року між сторонами був укладений додатковий договір до договору позики, згідно умов пункту 1 сторони домовились викласти пункт 1.1 договору позики в наступній редакції: позикодавець зобовязується надати позичальнику додатково позику у сумі 2 182 750,00грн. 05.08.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений письмовий договір поруки за умовами якого, поручитель взяла на себе обовязки відповідати за зобовязаннями ОСОБА_4, що випливають із договору позики б/н від 09.10.2012 року та додаткового договору до договору позики від 05.08.2013 року. Відповідно до п. 2.1 додаткового договору до договору позики передбачено, що позика надається строком на 39 фактичних місяців від дати надання позичальнику позики. Згідно п. 2.2 додаткового договору до договору позики передбачено, що позичальник зобовязується повернути позику до 15.01.2016 року. Відповідач не виконав свого обовязку із повернення позивачу позики, в установлені договором позики строки згідно графіку погашення. Згідно розрахунку до позовної заяви сума 3% річних становить 120 976,88грн. та сума інфляційних втрат 1 059 133,18грн. Просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 4 008 488,77грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду.

Відповідачі в судове засідання не зявились з невідомих суду причин.

Враховуючи думку представника позивача, вимоги ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно договору позики б/н від 09.10.2012 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 кошти в сумі 985 000,00грн., що еквівалентно 123 232,83 доларів США, строком на 18 місяців (а.с.12-13).

Згідно додаткового договору до договору позики від 05.08.2013 року позикодавець зобовязується надати позичальнику додатково позику в сумі 2 182 750,00 грн., що еквівалентно 273 082,70 доларів США строком на 39 місяців (а.с.14).

05.08.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки (а.с.15).

Згідно заяви ОСОБА_2 від 09.08.2013 року, остання підтвердила факт отримання від ОСОБА_1 в борг коштів в сумі 2 182 750,00грн. (а.с.16).

Відповідно до п. 2.1 додаткового договору до договору позики передбачено, що позика надається строком на 39 фактичних місяців від дати надання позичальнику позики.

Згідно п. 2.2 додаткового договору до договору позики передбачено, що позичальник зобовязується повернути позику до 15.01.2016 року.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Отже, у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, та в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір позики який було укладено між сторонами, відповідач в установленому порядку не оспорив з тієї підстави, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, тому даний договір є дійсним і підлягає виконанню.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст. 625 ЦК України розмір 3% річних за період з 15.04.2014 року по 20.05.2016 рік становить 120 976,88грн. та сума інфляційних втрат 1 059 133,18грн. (а.с.6-8,9-11).

Судом встановлено, що право позивача порушено, неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача, борг в розмірі 9 197 087,60грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6 890,00гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 202, 204, 207, 625, 638, 639, 1046, 1047, 1049, 1050ЦК України, ст. 61 Конституції України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 9 197 087,60гривень, з яких: 4 008 488,77грн. борг, 4 008 488,77грн. штраф, 120 976,88грн. - - 3% річних, 1 059 133,18грн. інфляційні втрати та 6890,00грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Справа №127/10834/16-ц

Провадження № 2/127/4062/16

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

(вступна та резолютивна частини)

10.10.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 9 197 087,60гривень, з яких: 4 008 488,77грн. борг, 4 008 488,77грн. штраф, 120 976,88грн. - - 3% річних, 1 059 133,18грн. інфляційні втрати та 6890,00грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: