Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 503/1685/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2016 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гури А.І.,

при секретарі Поліковській О.І.

особи, які приймають участь у справі: позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 19 вересня 2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 11 листопада 2011 року вона у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №83. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюбні відносини з відповідачем припинені через різні погляди на життя та різні характери. Не проживають однією сім»єю. Спору про поділ спільного майна немає. Примирення не можливе. Діти залишаться проживати з нею. Просить шлюб розірвати.

В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши вимоги позивача та матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 листопада 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області (свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №155217, актовий запис №83).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ЖД №478442, видане 14 липня 2016 року (повторно) Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області); ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії І-ЖД №415905, видане 13 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області).

Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до частини 3 та 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися негативні відносини, внаслідок чого між ними не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки. Вони не живуть однією сім»єю. Кожен має свій бюджет. Не ведуть спільного господарства. Фактично сім»я розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам сторін.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів спрямованих на примирення подружжя, як це передбачено ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям не можливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім»ї взаємоповаги, втрати почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає стаття 55 СК України, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім»ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу між ними.

Стосовно визначення місця проживання неповнолітніх дітей, то суд прийшов до такого.

Позивач просить залишити дітей з нею. Відповідач проти цього не заперечує, що вбачається з наданої суду заяви про визнання позовних вимог.

Суд вважає, що залишення дітей проживати з матір»ю не порушує законних інтересів сторін та неповнолітніх дітей.

Згідно розяснень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, будуть проживати неповнолітні діти, суд, виходячи з положень про рівність прав та обовязків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей, при цьому суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дітей. Крім цього, у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю.

З огляду на викладене суд вважає необхідним визначити місце проживання неповнолітніх дітей - з матір»ю.

Щодо визначення прізвища позивача після розірвання шлюбу, то суд керується вимогами статті 113 СК України, якої передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі ст. ст.110, 112 ч.2 СК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити в повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_2 (до шлюбу Молдовська) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 83 РОЗІРВАТИ.

Дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати з матір»ю ОСОБА_1.

Після розірвання шлюбу відновити ОСОБА_1 дошлюбне прізвище «Молдовська».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Гура