Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позивачка посилалася на те, що згідно з рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2013 року будинок АДРЕСА_1 визнано об'єктом спільної сумісної власності сторін та визнано за кожним із них право власності на Ѕ частини. Позивачка вказувала, що домовленості про користування та виділення спірного будинку в натурі між сторонами не досягнуто.

На підставі вищевказаного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивачка просила розділити між сторонами спірний будинок.

Виділити їй в натурі Ѕ частини вищевказаного будинку: кімнату 1-6, площею 9,2 кв. м; кімнату 1-5, площею 16,8 кв. м; кімнату 1-1, площею 8,7 кв. м; кімнату 1-2, площею 11,3 кв. м, всього загальною площею 46,0 кв. м, загальною вартістю 118 890 грн та виділити їй в натурі наступні господарчі споруди: Ѕ частини сараю «Б»; Ѕ частини паркану № 1; Ѕ частини водогону № 2; Ѕ частини воріт № 3; Ѕ частини замощення «І», загальною вартістю 5 917 грн 05 коп.

Виділити ОСОБА_4 в натурі Ѕ частини вищевказаного будинку: приміщення 1, площею 9,03 кв. м; приміщення 1-3, площею 10,3 кв. м; приміщення 1-4, площею 23,9 кв. м, загальною площею 43,23 кв. м, вартістю 97 738 грн та виділити йому в натурі наступні господарчі споруди: Ѕ частини сараю «Б»; господарчу споруду - вбиральню «В»; Ѕ частини паркану № 1; Ѕ частини водогону № 2; Ѕ частини воріт № 3; Ѕ частини замощення «І», загальною вартістю 6 720 грн 50 коп.

Встановити наступний порядок користування земельною ділянкою:

- встановити їй право користування земельною ділянкою під будівлями 74,59 кв. м, під двором загального користування - 51,34 кв. м, садом-городом - 176,51 кв. м, всього 302,44 кв. м (відповідно до схеми, визначеної висновками судової будівельно-технічної експертизи від 08 серпня 2014 року № 445).

- встановити для ОСОБА_4 право користування земельною ділянкою під будівлями 74,59 кв. м, під двором загального користування 51,34 кв. м, садом-городом 137,39 кв. м, всього 302,44 кв. м (відповідно до схеми визначеної висновками судової будівельно-технічної експертизи від 08 серпня 2014 року № 445).

Стягнути з неї на користь відповідача суму компенсації в розмірі 13 174 грн 05 коп.

Стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Розділено належний ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами наступним чином.

Виділено ОСОБА_3 Ѕ частини будинку в натурі: в житловому будинку: приміщення 1, площею 9,03 кв. м, приміщення 1-3, площею 10,3 кв. м; приміщення 1-4, площею 23,9 кв. м, загальною площею 43,23 кв. м, вартістю 91 738 грн та господарчі споруди: Ѕ частини сараю «Б»; господарчу споруду - вбиральню «В»; Ѕ частини паркану № 1; Ѕ частини водогону № 2; Ѕ частини воріт № 3; Ѕ частини замощення «І», загальною вартістю 6 720 грн 50 коп.

Частка ОСОБА_3 становить 44 %.

ОСОБА_4 на Ѕ частини виділити в натурі: в житловому будинку: кімнату 1-6, площею 9,2 кв. м; кімнату 1-5, площею 16,8 кв. м; кімнату 1-1, площею 8,7 кв. м; кімнату 1-2, площею 11,3 кв. м, всього загальною площею 46,0 кв. м, загальною вартістю 118 890 грн та господарчі споруди: Ѕ частини сараю «Б»; Ѕ частини паркану № 1; Ѕ частини водогону № 2; Ѕ частини воріт № 3; Ѕ частини замощення «І», загальною вартістю 5 917 грн 5 коп.

Частка ОСОБА_4 становить 56 %.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 13 174 грн 05 коп.

Витрати, пов'язані з переплануванням та переобладнанням будинку, покладено на обидві сторони.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про поділ житлового будинку в натурі, стягнення з ОСОБА_4 компенсації та судових витрат та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, в решті судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності по 1/2 частини кожному на підставі рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили.

Відповідно до даних технічного паспорта спірний житловий будинок літ. А-1 складається з: веранди - 1, площею 17,9 кв. м; передпокою - 2, площею 11,3 кв. м; житлової - 3, площею 10,3 кв. м; житлової - 4, площею 23,9 кв. м; кухні - 5, площею 16,8 кв. м; санвузла - 6, площею 9,2 кв. м, та має загальну площу 89,4 кв. м, житлову - 34,2 кв. м, допоміжну - 55,2 кв. м. До складу житлового будинку також входять надвірні споруди, які розміщені на земельній ділянці і становлять з ним одне ціле - сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», паркан № 1, водопровід № 2, ворота № 3, замощення «І».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що поділ житлового будинку є можливим, оскільки будинок є подільним і при такому поділі не втратить свого цільового призначення, а тому, враховуючи запропоновані експертом варіанти розподілу, дійшов висновку про поділ житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами за варіантом № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13 червня 2014 року № 445.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що проведеною судовою будівельно-технічною експертизою не визначено переліку необхідних робіт по переобладнанню будинку в окремі ізольовані квартири, вартість цих робіт, за умови виконання яких можливий поділ будинку. Також у висновку експертизи не зазначено, що необхідно передбачити обладнання квартир самостійними системами опалення, електропостачання, водопостачання та водовідведення, іншими інженерними системами. Зазначені недоліки не було усунуто під час додаткової будівельно-технічної експертизи, яка була проведена відповідно до ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року. Суд першої інстанції також не зазначив, на кого із сторін покладається обов'язок з виконання робіт щодо обладнання квартир самостійними системами опалення, електропостачання, іншими інженерними системами.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Згідно роз'ясненнями, наданими судам у п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13 червня 2014 року № 445 було запропоновано три варіанти поділу спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. При цьому, запропоновані експертом варіанти розподілу спірного будинку та його переобладнання погоджено з відповідними службами, які не заперечують проти запропонованих експертом варіантів поділу спірного будинку.

Апеляційний суд вважав висновок експертизи неналежним доказом, оскільки у ньому відсутні перелік необхідних робіт з переобладнання будинку в окремі ізольовані квартири та вартість цих робіт.

Однак із висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13 червня 2014 року № 445 вбачається, що експертом визначено перелік робіт для переобладнання за кожним варіантом розподілу будинку та зазначено, що вартість переобладнання буде залежати від використання матеріалів та обладнання.

Апеляційний суд не врахував, що будівельно-технічна експертиза проводилася відповідно до обраних експертом методик та з фактичним виїздом експерта на місце дослідження об'єкта.

Посилаючись на те, що суд першої інстанції не зазначив на кого зі сторін покладається обов'язок з виконання робіт щодо обладнання квартир самостійними системами опалення, електропостачання, іншими інженерними системами, суд апеляційної інстанції не врахував, що під час розгляду справи позивачка надавала згоду на проведення вказаних робіт.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд зазначене не врахував та, піддавши сумніву висновок експерта, у порушення ст. 303 ЦПК України фактично усунувся від виконання своїх процесуальних повноважень та обов'язку, не усунув недоліків суду першої інстанції та не виконав вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

За таких обставин апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК України фактично спір по суті не вирішив, право позивачки на судовий захист, гарантований їй ст. ст. 55, 124 Конституції України та передбачений ст. ст. 3, 4 ЦПК України, не забезпечив.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В.Юровська