Справа № 459/1941/15 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/4951/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 -ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Червоноградська державна нотаріальна контора Львівської області, реєстраційна служба Червоноградського міського управління юстиції Львівської області про визнання частки у квартирі в порядку спадкування та стягнення коштів внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом (а.с.1-3 т.1), уточненим заявою від 14.09.2015 року (а.с.120 т.1), в якому просила: визнати, що частка її сина ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/2 частини; визнати за нею (позивачем) право на спадкування за законом на 1/8 частину цієї квартири після смерті її сина ОСОБА_11; визнати, що на момент відкриття спірної спадщини вона постійно проживала разом зі своїм померлим сином, а відтак, вважається такою, що прийняла його спадщину; стягнути з відповідача ОСОБА_2 - колишньої дружини її померлого сина у її (позивача) користь 48712 грн. 50 коп., що становить вартість належної їй на праві спадкування після смерті сина 1/8 частини квартири, яку ОСОБА_2 відчужила ОСОБА_7 відповідно до договору купівлі-продажу від 03.02.2004 року, який визнаний недійсним рішенням Червоноградського міського суду від 20.12.2013 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що квартира АДРЕСА_1 була придбана 23.09.1996 року під час перебування її сина ОСОБА_11 у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, а тому належала їм на праві спільної сумісної власності - по 1/2 частині кожному, однак, відповідач ОСОБА_2, на яку було зареєстровано право власності на квартиру в цілому, продала квартиру ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2004 року з використанням нотаріально посвідченої згоди покійного ОСОБА_11, який страждав стійким психічним захворюванням у вигляді шизофренії параноїдної форми з безперервним типом перебігу та вираженим емоційно-вольовим дефектом, внаслідок чого не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і вказаний вище договір купівлі-продажу квартири за її (позивачем) позовом визнано недійсним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20.12.2013 року, залишеним без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.11.2014 року.

З урахуванням того, що відповідач ОСОБА_2 відчужила належну їм з покійним ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності квартиру, привласнивши собі всі грошові кошти від її продажу, тим самим завдала покійному ОСОБА_11 збитків, які позивач обчислює, виходячи з вартості належної її синові 1/2 частини квартири, право на відшкодування яких в сумі 48712 грн. 50 коп. вона (позивач) має на підставі ч.1 ст.1230 ЦК України в межах належної їй, як спадкоємцю першої черги за законом після смерті сина, частки (1/8 частини квартири), оскільки 29.12.2010 року ОСОБА_7 відчужила цю квартиру ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.11.2014 року їй (позивачу) було відмовлено у визнанні права власності на належну їй в порядку спадкування після смерті сина частку в квартирі з тих підстав, що спадкове майно не збереглось і знаходиться у третіх осіб.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12.05.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач, просить його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що оскаржуваним рішенням суд відмовив їй у задоволенні позовної вимоги про визнання частки у квартирі в порядку спадкування та стягнення коштів внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири в порядку спадкування, а решта заявлених нею вимог не були вирішені судом взагалі, про що, на думку апелянта, свідчить відсутність в резолютивній частині оскаржуваного рішення висновків суду про задоволення чи відмову в задоволенні по кожній із заявлених нею вимог окремо. В частині вирішених судом вимог апелянт вважає висновки суду не обґрунтованими. Зазначає, що за рішенням суду шлюб між її сином та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано 24.04.1999 року, тому кошти від продажу квартири 03.02.2004 року відповідач забрала собі і доказів про повернення частини коштів своєму чоловіку та/або використання коштів, одержаних від продажу квартири, в інтересах сім'ї не подала, а тому апелянт не погоджується з висновком суду про недоведеність її позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду всі інші, окрім представника відповідача ОСОБА_2, особи, які беруть участь у справі, не з'явились, про час і місце розгляду справи всі були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку шляхом надіслання судових повісток на відомі суду адреси місця їхнього проживання рекомендованими листами з повідомленням про вручення (а.с.74-85 т.2), клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача (а.с.86 т.2), а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що син позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-6 т.1).

Із матеріалів спадкової справи №643/04 (а.с.167-198 т.1), заведеної 15.11.2004 року Червоноградською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_11, встановлено, що із заявами про прийняття спадщини звернулись: його дружина - відповідач ОСОБА_2; його сини ОСОБА_6 та ОСОБА_5, та його мати - позивач ОСОБА_4 Всі вони отримали в спадщину по 1/4 частині від 1/4 частини квартири АДРЕСА_2, яка спадкодавцю ОСОБА_11 належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.12.1994 року.

Відповідач ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з покійним ОСОБА_11 з 21.01.1981 року до 05.05.2005 року (а.с.10 т.1).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.04.1999 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 було розірвано (а.с.9 т.1), однак, за життя ОСОБА_11 реєстрацію розірвання шлюбу не здійснено.

Квартира АДРЕСА_1 була придбана відповідачем ОСОБА_2 23.09.1996 року (а.с.20 т.1) під час перебування з ОСОБА_11 у зареєстрованому шлюбі, а тому належала їм на праві спільної сумісної власності, - в рівних частках, оскільки питання поділу квартири подружжям за життя ОСОБА_11 не ставилось, і цей факт ніким не оспорюється.

03.02.2004 року відповідач ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою згодою свого чоловіка ОСОБА_11 продала квартиру ОСОБА_12 (а.с.21-22 т.1), яка 29.12.2010 року продала цю квартиру ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (а.с.23 т.1).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20.12.2013 року (а.с.11-12 т.1) у справі №1327/351/2012 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та інших про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на частку в квартирі в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11, договір купівлі-продажу квартири від 03.02.2004 року, укладений між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_12 було визнано недійсним на тій підставі, що покійний ОСОБА_11 в момент написання заяви про згоду на продаж квартири страждав стійким хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії параноїдної форми з безперервним типом перебігу та вираженим емоційно-вольовим дефектом, внаслідок чого не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Рішення суду першої інстанції в цій частині було залишене без змін рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.11.2014 року (а.с.18-19 т.1).

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.11.2014 року у задоволенні вимоги ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на 1/6 частину в квартирі АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті її сина ОСОБА_11 відмовлено на тій підставі, що договір купівлі-продажу від 29.12.2010 року, укладений між ОСОБА_12, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не оспорювався і є чинним.

За загальним правилом частини другої статті 216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Частиною третьою статті 216 ЦК України визначено, що правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частиною третьою статті 225 ЦК України передбачено особливі правові наслідки недійсності договору, укладеного з особою, яка в момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, - а саме: сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1230 ЦК України, до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях.

Право на відшкодування моральної шкоди переходить до спадкоємця лише за умови, якщо воно було присуджено судом спадкодавцеві за його життя (ч.3 ст.1230 ЦК).

За загальним правилом відшкодування шкоди, яке міститься у ст.ст.22, 1166 ЦК України, матеріальні збитки відшкодовуються винною особою.

Порядок такого відшкодування визначається згідно з правилами, встановленими для зобов'язань, що виникають із факту заподіяння шкоди, тобто за правилами позадоговірної (деліктної) відповідальності.

Враховуючи наведені вище обставини справи та норми матеріального права, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 завданих спадкодавцеві ОСОБА_11 внаслідок продажу належної йому з відповідачем на праві спільної сумісної власності квартири, оскільки позивачем не доведено тієї обставини, що такі збитки спадкодавцеві були завдані за його життя, а наявність лише одного рішення суду про визнання договору купівлі-продажу недійсним, на яке покликається позивач в обґрунтування своїх вимог, в силу наведених вище норм матеріального права, є недостатнім.

Безпідставними є також доводи апелянта про те, що оскаржуваним рішенням суду не було вирішено всіх вимог позивача, оскільки висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову позивача в повному обсязі міститься в мотивувальній частині рішення.

Крім того, за відсутності правових підстав для задоволення основної вимоги позивача по суті спору - про стягнення в порядку спадкування за законом збитків, завданих спадкодавцеві внаслідок вчинення недійсного правочину, вимоги позивача, які передують цій вимозі, без задоволення основної вимоги, не можуть бути задоволені, оскільки цими вимогами позивач має на меті лише довести наявність у неї, як спадкоємця першої черги за законом після смерті свого сина, права на відшкодування збитків, у відшкодуванні яких їй суд першої інстанції правильно відмовив.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, які сторони подали в обгрунтування своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального закону, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального закону, які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Ніткевич А.В.