У Х В А Л А

21 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Яреми А.Г.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року в справі за позовом комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг централізованого опалення,

встановила:

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 липня 2015 року позов КП ««Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість в розмірі 8 603 грн. 72 коп..

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 8 грудня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року касаційну скаргу КП ««Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради задоволено, рішення апеляційного суду скасовано, а заочне рішення суду першої інстанції залишено в силі.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу касаційного суду та залишити в силі рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статті 19 Закону України «Про теплопостачання», статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що проведене відповідачем відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним, а тому з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги централізованого опалення.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що позивачу було відомо про відсутність теплопостачання у квартирі відповідачів у період з листопада 2009 року до листопад 2010 року, у зв'язку зі зняттям приборів опалення через їх аварійний стан, тому відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання у вказаний період.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг централізованого опалення за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема