АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/18/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Марціцька І.Б.
Провадження № 22-ц/789/1082/16 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Козак І. О., Хома М. В.,

секретар судового засідання - Танцюра О.В.

за участі - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2016 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу,-

ВСТАНОВИЛА:

04.01.2016 року ПАТ «Київський страховий дім» звернулося до суду із вказаним позовом. Вимоги оргументовано тим, що відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/9083631 від 27.03.2013 року, який укладено з ОСОБА_1, застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які керують автомобілем марки ГКБ -8535.

19.03.2014 року об 11 год. 30 хв. по а/д Доманово-Ковель-Чернівці, відбулась дорожньо транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1І та автомобіля, що належить ОСОБА_2П, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з Постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14.04.2014 року, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15.04.2015 року з ПАТ «Київський страховий дім» стягнуто 49490,00 грн. матеріальної шкоди внаслідок ДТП та 1233,38 грн. судових витрат. На виконання рішення суду ПАТ «Київський страховий дім» добровільно сплачено 50723,38 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Оскільки в справі про адміністративне правопорушення встановлено вину ОСОБА_1 то відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в межах фактично виплаченого відшкодування до страхової компанії перейшло право на звернення з регресною вимогою до відповідача.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.06.2016 року позов ПАТ Київський страховий дім задоволено, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП доведена і наявні правові підстави для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Стягнуто з ОСОБА_1 в порядку регресу 49490 грн. виплаченого страхового відшкодування та 1233,38 грн судових витрат.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити товариству в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права..

Вказує, що ним не порушувалися вимоги п. 31.1. Правил дорожнього руху, оскільки його автомобіль і причіп перебували у технічно справному стані.

Зазначає, що причіп був забезпечений полісом обовязкового страхування і позов до нього може бути предявлений тільки у разі недостатності суми страхового відшкодування для покриття завданої шкоди потерпілому.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в скарзі.

Від представника ПАТ "Київський страховий дім" надійшла заява у якій вказано, що товариство заперечує проти апеляційної скарги з підстав викладених в поданому запереченні на апеляційну скаргу та просить здійснити розгляд справи без участі представника товариства.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП доведена і наявні правові підстави для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що Постановою Теребовлянського районного суду від 14.04.2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Як вказано у зазначеній постанові, при розгляді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою вину у вчиненому визнав повністю (а.с 8).

Із змісту постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14.04.2014 року справа № 606/735/14-п, слідує, що 19.03.2014 року ОСОБА_1 об 11 годині 30 хвилин по а/д Доманово - Ковель - Чернівці, керуючи транспортним засобом марки, Камаз, д.н.з. НОМЕР_1, порушив вимоги пункту 2.3 "А, В" ПДР України, а саме: будучи неуважним, перед виїздом не забезпечив технічно - справного стану зчіпного механізму причіпа, д.н.з. 05511ТІ, що призвело до розєднання із автомобілем, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки, IVECO, д.н.з. НОМЕР_2, що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів (а.с. 8).

Згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9083631 від 27.03.2013 року, виданого ПАТ «Страхова група «Київський страховий дім», ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність за шкоду третім особам, яка настає під час дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу - «ГКБ-8535», д.н.з. НОМЕР_1 . Зазначеним полісом встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну 50000 грн., розмір франшизи 510 грн (а.с. 7).

Відповідно до рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15.04.2015 року з Приватного акціонерного товариства Київський страховий дім стягнуто в користь ОСОБА_3 - 49490 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки у наслідок дорожньо-транспортної пригоди та 1233,38 грн. судових витрат, пропорційно до задоволених позовних вимог (а.с. 17-24).

На виконання вказаного рішення суду було відкрито виконавчі провадження №49318859 від 12.11.2015 року, № 49304618 від 13.11.2015 року, № 49304723 від 11.11.2015 року та надано боржнику ОСОБА_4 «Київський страховий дім» строк для добровільного виконання рішення.

Відповідно до платіжного доручення від 30.11.2015 року позивачем було сплачено 1233,38 грн. страхового відшкодування згідно виконавчого листа №606/1891/14-ц, відповідно до платіжного доручення №9289 від 07.12.2015 року сплачено - 49490.00 грн. - виплата страхового відшкодування відповідно до виконавчого листа №606/1891/14- ц (а.с. 46-47).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч.2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не порушувалися вимоги п. 31.1. Правил дорожнього руху, оскільки його автомобіль і причіп перебували у технічно справному стані, оцінюються критично з наступних підстав:

згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою;

відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини;

в постанові про адміністративне правопорушення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14.04.2014 року вказано, що 19.03.2014 року ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.3 "А, В" ПДР України - не забезпечив технічно - справного стану зчіпного механізму причіпа. Постанова набрала законної сили;

як вказано у зазначеній постанові, при розгляді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою вину вчиненому визнав повністю (а.с 8);

визнавалася вина ОСОБА_1 і у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Київський страховий дім", ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у якій ухвалено рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15.04.2015 року, яким з ПАТ "Київський страховий дім", ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду завдану в наслідок ДТП. Рішення набрало законної сили (а.с. 17-24).

Колегією суддів апеляційного суду відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про долучення як доказу висновку експертного інженерно-технічного дослідження проведеного за його заявою, оскільки висновок подано в супереч вимогам ст. 27 та ст. 303 ЦПК України на стадії апеляційного розгляду і не наведено доказу, що неподання до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, що в суді першої інстанції йому було відмовлено в клопотанні про проведення судової експертизи.

Враховуючи вказане, та у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП повторному доказуванню не підлягає, оскільки встановлена постановою в адміністративній справі, рішенням у цивільній справі та визнавалася ОСОБА_1 при розгляді вказаних справ.

Аналогічна позиція вказана зокрема і у п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги, що причіп був забезпечений полісом обовязкового страхування і позов до ОСОБА_1 може бути предявлений тільки у разі недостатності суми страхового відшкодування для покриття завданої шкоди потерпілому з наступних підстав:

відповідно до ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

в постанові про адміністративне правопорушення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14.04.2014 року вказано, що 19.03.2014 року ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.3 "А, В" ПДР України - не забезпечив технічно - справного стану зчіпного механізму причіпа. Постанова набрала законної сили;

ОСОБА_1 визнавав свою вину, як при розгляду справи про адміністративне правопорушення так і при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_2;

ПАТ "Київський страховий дім" відшкодувало завдану шкоду в наслідок ДТП, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до переконання, що ПАТ "Київський страховий дім" набуло права регресної вимоги до ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді