Справа № 750/9693/15-ц
Провадження № 2/750/158/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Рахманкулової І.П.

із секретарем Разумейко К.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

треті особи - публічне акціонерне товариство «Фідобанк», ОСОБА_4,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розділити спільне майно подружжя, визнавши за ним право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, залишивши за відповідачем право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2. Також позивач просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь компенсацію, а саме різницю між половиною загальної вартості квартир та вартістю двокімнатної квартири, яка становить 103500 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлений позов та просила суд його задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували в частині розподілу двокімнатної квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вказана квартира придбавалася на прохання батька відповідача - ОСОБА_4, оскільки банк через похилий вік йому не надавав кредит, а тому договір був оформлений на відповідача ОСОБА_2, проте кошти на погашення кредиту вносив батько відповідача, а тому ця квартира не є спільним майном подружжя. Разом з тим, позивач не заперечувала щодо поділу між подружжям трикімнатної квартири АДРЕСА_2. Також у запереченні на позов відповідач зазначила про необхідність поділу не лише майна подружжя, а й боргів, що виникли за кредитними договорами, проте позову до суду із зазначенням своїх позовних вимог у порядку, передбаченому ЦПК України, відповідач не пред'явила.

Третя особа ОСОБА_4 заперечував щодо поділу між подружжям квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що кошти за вказану квартиру в основному сплачував він, кредит був оформлений на відповідачку, бо йому за віком банк не надавав кредиту, а тому фактично квартира належить йому.

Представник ПАТ «Фідобанк» в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що обидві квартири придбані на кредитні кошти, вказане нерухоме майно перебуває в іпотеці банку за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_7, які на даний час не погашені.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, її представника, третьої особи ОСОБА_4 та представника третьої особи ПАТ «Фідобанк», допитавши свідків ОСОБА_4, ОСОБА_8, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.04.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6)

У період перебування сторін у шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_1 (право власності зареєстровано за ОСОБА_2 06.07.2007 року) та квартиру АДРЕСА_2 (право власності зареєстровано за ОСОБА_2 24.07.2007 року) (а.с.39, 46)

02.07.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого являється ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір №014/0305/74/03170 про надання кредиту в сумі 27600 доларів США строком до 02.07.2027 року зі сплатою 12% річних на придбання квартири АДРЕСА_1. В забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором 03.07.2007 року укладений договір іпотеки та передано в іпотеку банку придбану за кредитні кошти квартиру (а.с.71-73)

05.05.2010 року було укладено договір поруки №014/0305/74/03170/1, відповідно до якого ОСОБА_4 виступив поручителем та взяв на себе зобов'язання у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань, що випливають із кредитного договору №014/0305/74/03170 від 02.07.2007 року (а.с.74-75)

Крім того, 05.09.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/0305/18/04400, за яким надано кредит в сумі 39000 доларів США строком до 04.09.2017 року зі сплатою 13,5% річних на поточні потреби.

В забезпечення повернення кредиту в сумі 39000 доларів США 05.09.2007 року укладений договір іпотеки, згідно якого в іпотеку банку передано АДРЕСА_2.

У запереченні ПАТ «Фідобанк» від 16.12.2015 року вбачається, що станом на 14.12.2015 року існує непогашена заборгованість за кредитним договором №014/0305/74/03170 від 02.07.2007 року в сумі 745,85 доларів США та за кредитним договором №014/0305/18/04400 від 05.09.2007 року в сумі 188940,34 грн. (а.с.165-166)

При придбанні та передачі в іпотеку обох спірних квартир при укладенні відповідних договорів, що посвідчувалися нотаріусом, ОСОБА_6 подавав 03.07.2007 року та 05.09.2007 року заяви про надання згоди на вчинення його дружиною таких дій, посилаючись на те, що квартири є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, в заяві від 03.07.2007 року ОСОБА_6 зазначав, що гроші, які витрачаються на придбання квартири АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю подружжя (а.с.187-188)

Оскільки зазначені позивачем у позові квартири придбані під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому спірні квартири є спільним майном подружжя і доводи відповідача щодо фактичної належності квартири АДРЕСА_1 її батьку, спростовуються наявними у справі доказами.

Наявні у справі докази про внесення третьою особою ОСОБА_4 коштів на поповнення його поточного рахунку в ПАТ «Фідобанк», які, як стверджує відповідач, спрямовувалися на погашення кредиту, жодним чином не доводять права власності третьої особи на спірну квартиру, адже ОСОБА_4 є поручителем по кредитному договору №014/0305/74/03170 від 02.07.2007 року (а.с.82-112)

Крім того, з довідки приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу від 09.12.2015 року вбачається, що 26.06.2007 року за реєстраційним №1438 було посвідчено договір купівлі - продажу квартири, згідно якого ОСОБА_6 продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 за ціну 97414,50 грн., що в еквіваленті на дату укладення договору в іноземній валюті становило 19290 доларів США. Вказана квартира належала ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 18.03.1997 року №690 (а.с.153,154)

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин, коли право власності на квартири, які придбані подружжям, в тому числі і за рахунок коштів кредитів, оформлених на відповідача, виникло в період їх перебування в шлюбі, кредитні договори укладалися в інтересах сім'ї для придбання житла, а позивач надавав нотаріальну згоду на передачу квартир в іпотеку, то зазначені квартири є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки сторонами не надано доказів щодо дійсної ринкової вартості квартир, адже позивачем надано інформацію ПП «Міська агенція нерухомості» від 10.08.2015 року про ймовірну вартість спірних квартир, яка відрізняється від інформації про вартість квартир, що надана відповідачем до заперечення на а.с.125, у зв'язку з чим неможливо визначити розмір компенсації за частку у спільному майні подружжя, як це просить позивач, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо поділу майна подружжя, визнавши за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину обох спірних квартир.

Викладені відповідачем у запереченні доводи про необхідність поділу між подружжям їх боргових зобов'язань, суд не має можливості вирішити по суті, оскільки ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У зв'язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені у справі судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу, надану адвокатом згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів від 20.09.2015 року на суму 400 грн. (за складання позовної заяви) та від 12.10.2015 року на суму 4000 грн. та розрахунку витрат на правову допомогу адвоката (а.с.17, 192, 193)

При цьому, враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатом при підготовці позовної заяви в розмірі 400 грн. (квитанція від 20.09.2015 року) та участі у судових засіданнях (4 години), ознайомлення 20.10.2015 року з матеріалами справи (1 година) в розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 65, 68 - 70, 71 СК України, суд,

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2.

Поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та ? частину квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та ? частину квартири АДРЕСА_2.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 7411 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, з яких 4255 грн. витрат по сплаті судового збору та 3156 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.П. Рахманкулова