АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/115/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Талалай О.І.,
суддів: П`єнти І.В., Костенко А.М.,
секретар Гриньова А. М.,
з участю: апелянта ОСОБА_1
і її представника ОСОБА_2 ,
представника позивача ОСОБА_3
розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення без надання іншого житлового приміщення.
Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів
в с т а н о в и л а :
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницького, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначив, що гуртожиток по АДРЕСА_1 є власністю держави в особі Міністерства оборони України і призначений для проживання військовослужбовців та працівників Збройних сил України. ОСОБА_1 самовільно вселилася і неправомірно проживає у гуртожитку, ордер на її вселення відсутній. Відповідач не має відношення до Міністерства оборони України.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року позов задоволено. Усунуто перешкоди позивачу у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання про судовий збір.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги те, що вона вселилася у гуртожиток у 1996 році на правах члена сім`ї (дружина) військовослужбовця ОСОБА_1 . З того часу зареєстрована на цій житловій площі. Доказів самовільного зайняття житлового приміщення позивач не надав. До правовідносин сторін повинні застосовуватися норми ЖК України. Вона є одинокою матір`ю, яка самостійно виховує двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судом безпідставно відхилено клопотання представника про витребування і долучення до матеріалів справи документів для з`ясування всіх обставин справи.
У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 і її представник апеляційну скаргу підтримали. Представник позивача визнав її не обґрунтованою у повному обсязі.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідач не має відношення до Міністерства оборони України, яке є власником гуртожитку, а тому підлягає виселенню на підставі ст. 391 ЦК України.
Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Встановлено, що будівля гуртожитку по АДРЕСА_1 перебуває на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, який утримує та обслуговує належний державі в особі Міністерства оборони України казармено-житловий фонд, що підтверджується індивідуальною карткою обліку будівлі (а.с. 8), інвентарною карткою № 2696 обліку основних засобів в бюджетних установах (а.с. 7), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14 листопада 2014 року (а.с. 9), актом прийняття-передачі на бухгалтерський облік основних засобів (а.с. 76-80).
Відповідно до довідки позивача (витяг із домової книги про склад сім`ї та прописку) № 175 від 09 червня 2015 року і даних паспорта ОСОБА_1 остання зареєстрована з 13 вересня 1996 року і проживає у гуртожитку по АДРЕСА_1 та займає кімнату № 27 житловою площею 19,32 кв. м. На зазначеній житловій площі з 24 січня 2006 року з відповідачем проживають діти: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На теперішній час ОСОБА_1 у шлюбі не перебуває, що підтверджується оглянутим у засіданні апеляційного суду паспортом громадянина України. Малолітні діти знаходяться на її утриманні. Сім`я отримує допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (довідка управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради № 4260 від 09.10.2015р. (а.с. 35)).
На спірну житлову площу відповідач вселилася в якості члена сім`ї (дружина) військовослужбовця ОСОБА_1 , якому житло було надано у зв`язку з проходженням військової служби, тобто у встановленому законом порядку.
Із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 100 від 03 травня 1999 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас у зв`язку із скороченням штатів (а.с. 43).
Позивач не надав доказів самовільного зайняття відповідачем житлової площі у гуртожитку.
Згідно з ч. 1 і ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Право ОСОБА_1 на проживання у гуртожитку є похідним від права особи, якій житлова площа у гуртожитку була надана у зв`язку з проходженням військової служби.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
До правовідносин сторін повинні застосовуватися норми ЖК Української РСР.
На підставі ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 і ч. 3 ст. 32 ЖК Української РСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Статтею 125 ЖК Української РСР передбачено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з послідуючими змінами, якщо гуртожиток надано у зв`язку з роботою, слід з`ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зі ст. 132 Житлового кодексу України без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину. При припиненні трудового договору з інших підстав вони, як і особи, перелічені в ст. 125 Житлового кодексу України, можуть бути виселені лише з наданням іншого жилого приміщення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів
в и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В позові Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.
Головуючий (підпис) О.І. Талалай
Судді: (підписи) І.В. П`єнта
А.М. Костенко

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І. Талалай
____________________________________________________________________
Головуючий в першій інстанції Карплюк О.І. Провадження: № 22-ц/792/115/16

Доповідач Талалай О.І. Категорія: 43, 44