АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Левенця Б.Б.,

при секретарі - Гоін В.С..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року про відмову у задоволені скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Волощук ВалентиниІванівни, заінтересована особа - ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 2015 року скаржниця ОСОБА_5 в порядку ст. 383 ЦПК України звернулась в суд зі скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ВОЛОЩУК В.І., заінтересована особа - ОСОБА_4, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ВолощукВ.І., заінтересована особа - ОСОБА_4, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 275 грн. 60 коп. - судового збору

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, постановлення нової - про задовольняння скарги.

Апелянт зазначає, суд першої інстанції не правильно та неповно дослідив докази; встановлені обставини не відповідають фактичним обставинам справи.

В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи, не з'явились(а.с.49-54).

29 вересня 2016 року ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав заяву про розгляду справи без його участі та участі його представника (46-48).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність сторін, задовольнивши заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 про розгляду справи без участі скаржника

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

За змістом ст.ст. 383, 384 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлює обов'язок державного виконавця сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язує державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Волощуком В.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 березня 2016 року по виконанню виконавчого листа № 2-975/14, виданого 15 квітня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 1 720 грн. 50 коп. судового збору (провадження ВП № 50429932) й в порядку виконання виконавчого провадження постанову від 13 червня 2016 року про звернення стягнення на її заробітну плату (а.с.3, 4).

Докази, які вказували б на те, стягувачем порушений строк звернення виконавчого листа до виконання, матеріали скарги не містять, й спростовуються матеріалами виконавчого провадження, дослідженні судом при розгляді вказаної скарги.

Так, додаткове рішення Апеляційного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 1 720 грн. 50 коп. - судового збору набуло чинності 11 грудня 2014 року (а.с.5), виконавчий лист виданий Дарницьким районним судом м. Києва 15 квітня 2015 року (а.с.19-20), звернуто його до виконання - Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві з дотримання річного строку, й закінчено виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа постановою державного виконавця 26 жовтня 2015 року, й виконавчий документ направлено за територіальною належністю до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві (а.с.24-25).

Зважаючи на викладене, стягувачем строк звернення виконавчого листа до виконання не був пропущений, а закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа державним виконавцем відбувалось з незалежних від стягувача підстав та слугувало продовженню строку звернення виконавчого листа до виконання.

Відповідно, підстав для застосування державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ч.І ст. 24, ч.І ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, не було.

За таких підстав, державний виконавець, прийнявши рішення відкриття виконавчого провадження, діяв у відповідності до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» й правомірно виніс оскаржувані постанови.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (п.1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Рішення суду є обов'язковим до виконання. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст.11 вказаного Закону).

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставним.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій державного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства прав боржника з підстав, які ним вказані, як сторони виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, залишення ухвали суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст., 303, 307, 312, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: