АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2281/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І., Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю: представника банку Бучковського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

12 червня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 001-2915/840-0771, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 763 342,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,45 % на рік з кінцевим строком повернення 10.12.2027 року.

Внаслідок невиконання позичальником умов договору утворилась прострочена заборгованість за кредитом.

1 липня 2013 року Соснівським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення, яким задоволено в повному обсязі позовну заяву ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості в сумі 668 249, 30 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ 5 339 245, 09 грн., однак рішення не виконане.

Тому позивач просив суд стягнути з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання: інфляційні втрати - 3 884 256, 46 грн., 3 % річних - 301 923,34 грн., а всього 4 146 179, 80 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2015 року в позові ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Універсал Банк», вказуючи на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року в частині вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_7 про стягнення 3 % річних скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті рішення Соснівського районного суд м. Черкаси від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року залишено без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення 3% річних не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка є предметом кредитного договору, індексації не підлягає.

Не знайшов суд підстав і для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача 3% річних, оскільки кредитним договором фактично встановлено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу з 13.45% до 40,35% річних, на яку збільшена плата за користування кредитом, яка у розумінні частини 2 ст. 625 ЦК є іншим розміром процентів, встановленим договором.

Що стосується питання про стягнення інфляційних втрат, то як зазначено вище, судові рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині касаційною інстанцією залишені без змін.

Разом з тим, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, в порядку ч.2 ст.625 ЦК, підлягає до скасування як незаконне з наступних підстав.

Згідно з статтею 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Статтею 627 ЦК передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629ЦК).

Встановлено, що 21 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 001-2915/840-0771, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі на загальну суму 763 342, 00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,45 % на рік з кінцевим строком повернення 10.12.2027 року (а.с. 13-18).

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 3854877, 10 грн. за курсом НБУ на день укладення даного договору.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 668249,30 дол. США, що еквівалентно 5339245,09 грн., однак зазначене судове рішення не виконане.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись із позовом, ПАТ «Універсал Банк» просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 301923,34 грн., відповідно до ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції, відмовляючи в цій частині вимог, зазначив, що така вимога позивача, як стягнення 3% річних, згідно з ст. 625 ЦК України, є диспозитивною нормою та застосовується, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, та послався на те, що кредитним договором встановлено збільшення розміру процентної ставки.

Проте, з кредитного договору вбачається, що сторонами не було передбачено розмір відсотків за порушення грошового зобов'язання, як міру відповідальності.

Так, відповідно до п. 1.1. кредитного договору, сторонами погоджено відсоткову ставку 13,45 % річних за користування грошима на період дії договору.

Пунктом 1.1.1. кредитного договору також передбачено нарахування збільшення процентної ставки у розмірі 40,35% річних за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення).

Між тим, суд першої інстанції помилково вважає, що зазначене збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу з 13.45% до 40,35% річних, на яку збільшена плата за користування кредитом, яка у розумінні частини 2 ст. 625 ЦК є іншим розміром процентів, встановленим договором.

Так, це є інший розмір відсотків, але він визначений і погоджений між сторонами договору як відсоток за користування кредитними коштами, а не тими 3% річних в розумінні ч.2 ст.625 ЦК.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Тому під час вирішення спорів про стягнення процентів річних, суд мав би визначити, чи позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, що були надані як позика, кредит, банківський вклад, чи зміст вимоги полягає в застосуванні відповідальності за порушення грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК).

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Саме за вказаною формулою позивачем проведено нарахування 3% річних, починаючи з 01.07.2013 року по 01.05.2015 року, що відповідно становить 688 днів, як і визначив сам позивач. В зв'язку з цим сума 3% річних за порушення грошового зобов'язання становить 301 923,34 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, як боржника, на користь позивача.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору не в повній мірі врахував всі обставини справи і зокрема, зазначені вище норми матеріального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303. 307. 309. 314. 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача 3% річних за невиконання зобов'язань за кредитним договором скасувати.

Ухвалити у справі в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 301 923(триста одну тисячу дев'ятсот двадцять три)грн.34 коп. - 3% річних за невиконання зобов'язань за кредитним договором № 001-2915/840-0771 від 21 грудня 2007 року за період з 01.07.2013 року по 01.05.2015 року та 7673,40 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :