Справа № 212/1389/2012
Провадження № 2/127/1081/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Овсюка Є.М.

при секретарі Олійник І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за первісним позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення ПАТ «КБ Хрещатик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення ПАТ «КБ Хрещатик» про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерного товариства комерційний банк «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення ПАТ «КБ Хрещатик» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за кредитним договором.

Первісний позов мотивований тим, що 21.08.2009 року між ВАТ «Хрещатик» та ПП «ВТФ «Агропромселбуд» було укладено кредитний договір за № 10/09. У відповідності до п.1.1. кредитного договору ОСОБА_2 відкриває позичальнику, в порядку передбаченому цим договором, невідновлювальну кредитну лінію з лімітом у 9 700 000 грн., з терміном повернення кредиту до 29.12.2009 року.

Відповідно до п.1.3. Кредитного договору - кредит надавався позичальнику для поповнення обігових коштів. За користування кредитом згідно п.4.1. Кредитного договору було встановлено відсоткову ставку 30% річних.

14.12.2009 року між Банком та ПП «ВТФ «Агропромселбуд» було укладено додатковий договір №1 про внесення змін до кредитного договору №10/09 від 21.08.2009 року у відповідності до якого внесли наступні зміни до п.1.1. кредитного договору «ОСОБА_2 відкриває позичальнику, в порядку передбаченому цим договором, невідновлювальну кредитну лінію з лімітом у 11 100 000 грн., з терміном повернення кредиту до 25.12.2011 року».

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21.08.2009 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №10/09. Згідно даного договору поручитель зобовязується перед банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання Позичальником зобов'язань перед Банком по погашенню одержаного кредиту відповідно до кредитного договору №10/09 від 21.08.2009 року в сумі 9 700 000 грн.

14.12.2009 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №1 про внесення змін до договору поруки, у відповідності до якого сторони домовились внести зміни в п.1.1. договору, та викласти його в наступній редакції: «1.1. Поручитель зобов'язується перед банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання Позичальником зобов'язань перед Банком по погашенню одержаного кредиту відповідно до кредитного договору №10/09 від 21.08.2009 року в сумі 11 100 000 грн. укладеного між банком та позичальником кінцевим терміном погашення до 25.12.2011 року, відсотків за користування кредитом з розрахунку 30%».

Станом на 31.12.2011 року заборгованість по кредитному договору у ПП «ВТФ «Агропромселбуд» складає 18 263 110,19 гривень, з яких 11 097 030,16,грн. сума неповернутого кредиту, 5 539 604,96 грн. несплачені відсотки за користування кредитом за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р., 729 973,76 грн. пеня за прострочення повернення кредиту з 01.01.2001р. по 31.12.2011р. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом.

25.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення ПАТ «КБ Хрещатик» про визнання припиненим договору поруки.

Ухвалою суду від 03.12.2015 року обєднано в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення ПАТ «КБ Хрещатик» про визнання припиненим договору поруки з первинним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_2 28.01.2011 року звернувся із позовом до позичальника, - ПП ВТФ «Агропромселбуд» про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 31.01.2011 року було відкрито провадження у справі №2/21/2011/5003 про стягнення з ПП ВТФ «Агропромселбуд» кредитної заборгованості за кредитним договором №10/09.

Таким чином у разі зміни кредитором на підставі статті 1052 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, шестимісячний строк передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України підлягає обрахуванню з цієї дати, зокрема - 28.01.2011 року.

ОСОБА_2 предявивши вимогу у вигляді позову до позичальника змінив строк виконання кредитного зобов'язання, і відповідно мав звернутись із відповідною вимогою і до Поручителя, проте з огляну на матеріали справи (а.с.15) вбачається, що ОСОБА_2 звернувся із вимогою до поручителя 01.08.2011 року (доказів отримання даної вимоги, як і усіх інших немає). ОСОБА_2 банк звернувся через 7 (сім) місяців, з пропуском строку передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, що потягло за собою припинення договору поруки по закону починаючи з 29.07.2011 року.

Представник позивача по первісному позову/відповідач по зустрічному позову/ в судовому засіданні первісний позов підтримала в повному обсязі, зустрічний позов не визнала, просила відмовити у його задоволені, оскільки на її думку ОСОБА_2 звернувся з позовом до поручителя в строк передбачений договором. Оскільки у відповідності до п.1 договору поруки з урахування змін кінцевим терміном погашення є 25 грудня 2011 року.

З позовом до ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся в січні 2012 року, а відтак строк передбачений ч.4 ст.559 ЦК України банком пропущений не був.

Представник відповідача по первісному позову/ позивач по зустрічному позову ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, зустрічний позов просив задоволити з підстав зазначених у позовній заяві.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні первісного позову ПАТ «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення ПАТ «КБ Хрещатик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 21.08.2009 року між ВАТ «Хрещатик» та ПП «ВТФ «Агропромселбуд» було укладено кредитний договір за № 10/09. У відповідності до п.1.1. кредитного договору ОСОБА_2 відкриває позичальнику, в порядку передбаченому цим договором, невідновлювальну кредитну лінію з лімітом у 9 700 000 грн., з терміном повернення кредиту до 29.12.2009 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21.08.2009 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №10/09. Згідно даного договору поручитель зобовязується перед банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання Позичальником зобов'язань перед Банком по погашенню одержаного кредиту відповідно до кредитного договору №10/09 від 21.08.2009 року в сумі 9 700 000 грн.

14.12.2009 року між Банком та ПП «ВТФ «Агропромселбуд» було укладено додатковий договір №1 про внесення змін до кредитного договору №10/09 від 21.08.2009 року у відповідності до якого внесли наступні зміни до п.1.1. кредитного договору «ОСОБА_2 відкриває позичальнику, в порядку передбаченому цим договором, невідновлювальну кредитну лінію з лімітом у 11 100 000 грн., з терміном повернення кредиту до 25.12.2011 року».

14.12.2009 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №1 про внесення змін до договору поруки, у відповідності до якого сторони домовились внести зміни в п.1.1. договору, та викласти його в наступній редакції: «1.1. Поручитель зобов'язується перед банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання Позичальником зобов'язань перед Банком по погашенню одержаного кредиту відповідно до кредитного договору №10/09 від 21.08.2009 року в сумі 11 100 000 грн. Укладеного між банком та позичальником кінцевим терміном погашення до 25.12.2011 року, відсотків за користування кредитом з розрахунку 30%».

У відповідності до п.4.1. договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Отже припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови п.4.1 договору поруки про його дію до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором встановлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Враховуючи те, що позичальник не виконував своїх кредитних зобов'язань в строки передбачені кредитним договором ОСОБА_2 вирішив скористатись своїм правом на дострокове повернення кредиту шляхом звернення до Господарського суду Вінницької області із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представником ПАТ «КБ «Хрещатик» в судовому засіданні було підтверджено та не заперечувалось, що 28.01.2011 року ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Вінницької області із позовом до позичальника, - ПП ВТФ «Агропромселбуд» про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №10/09 від 21.08.2009 року, що у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 31.01.2011 року було відкрито провадження у справі №2/21/2011/5003 про стягнення з ПП ВТФ «Агропромселбуд» кредитної заборгованості за кредитним договором №10/09.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі ст.1050, 1052 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, шестимісячний строк передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України підлягає обрахуванню з цієї дати, тобто з 28.01.2011 року.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати (Правова позиція ВСУ у справі №6-933 цс 15 від 09.09.2015 р.)

Банк предявивши вимогу у вигляді позову до позичальника змінив строк виконання кредитного зобов'язання, і відповідно мав звернутись із відповідною вимогою і до Поручителя, проте з огляну на матеріали справи (а.с.15) вбачається, що ОСОБА_2 звернувся із вимогою до поручителя лише 01.08.2011 року, тобто через 7 (сім) місяців з пропуском строку передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, що потягло за собою припинення договору поруки по закону починаючи з 29.07.2011 року.

Окрім того Суд вважає за необхідне зазначити, що при застосуванні ч.4 ст. 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги),якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч.4 ст.559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи ч.4 ст.559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений,припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (Правова позиція передбачена постановою ВСУ від 17.09.2014 р. У справі №6-53цс14).

Відтак заперечення позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом щодо того, що за договором поруки не змінюється строк виконання основного зобовязання спростовуються нормами ст. 1050, 1052 ЦК України та вищезазначеними правовими позиціями Верховного суду України.

Частиною 1 статті 3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України встановлено, що прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Позовні вимоги за зустрічним позовом повністю відповідають усталеній судовій практиці Верховного суду України визначеній під час розгляду заяв про неоднакове застосування законодавства, зокрема у справах №6-190цс14 від 21.01.2015р., №6-128цс14 від 08.10.2014 р., №6-125цс14 від 17.09.2014р., №6-53цс14від 17.09.2014 р.; №6-170цс14 від 17.09.2014 р.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином у звязку відмовою у задоволенні первісного позову, понесені ПАТ «КБ «Хрещатик» судові витрати залишаються за банком, натомість у звязку із задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,2 грн. підлягають стягненню з ПАТ «КБ «Хрещатик».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 251, 252, 526, 553, 554, 559, 1048 , 1050, 1052 ЦК України,ст.ст. 60, 61, 79 ,88, 209, 215- 218, 3607 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення ПАТ «КБ Хрещатик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 10/09 від 21.08.2009 року, - відмовити.

Зустрічний позов задоволити.

Визнати припиненим договір поруки №10/09 укладений 21 серпня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк Хрещатик (код за , яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул Хрещатик, 8-А) та ОСОБА_1 (ідентифікацінйий номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) починаючи з 29.07.2011 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Хрещатик» (код за , яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул Хрещатик, 8-А) на користь ОСОБА_1 (ідентифікацінйий номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) 487,20грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: