Справа № 576/1111/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.16 м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд в складі:

головуючого: Сапона О.В.,

при секретарі: Самойленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Глухівського міськрайонного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Дана заява мотивується тим, що рішенням Глухівського міськрайонного суду від 22 вересня 2016 року були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 в справі за позовом останнього в інтересах недієздатного ОСОБА_3 про визнання права власності та виключення майна із спадкової маси. Однак при винесенні даного рішення, поза увагою суду залишилось те, що заявник, як відповідач по даній справі, відповідно до договору про надання правової допомоги сплатив адвокату гонорар в сумі 15 000 грн.

За таких обставин заявник просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на його користь 15000 грн. понесених судових витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану заяву.

Представник ОСОБА_1, а також ОСОБА_4, ОСОБА_5 заяву ОСОБА_1 вважають повністю обгрунтованою і просять її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник заяву ОСОБА_1 вважають не обгрунтованою і просять в її задоволенні відмовити.

Треті особи в судове засідання не зявились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, суд вважає, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Так, із матеріалів справи вбачається, що рішенням Глухівського міськрайонного суду від 22 вересня 2016 року були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 від імені якого діяв опікун ОСОБА_2 в справі за позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Глухівська районна державна нотаріальна контора, публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про визнання права власності. Вищевказаним рішенням суду за недієздатним ОСОБА_3 було визнано право власності на грошові кошти в сумі 1423 грн. 50 коп., які знаходяться на банківському рахунку № 4918, що відкритий в територіально відокремленому безбалансовому відділенні №10018/073 філії Сумського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на імя ОСОБА_6, померлого 6 вересня 2015 року.В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Під час ухвалення рішення відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд у рішенні повинен розподілити судові витрати, розмір яких повинен бути доведений заінтересованою особою згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 ЦПК України.

Із системного аналізу зазначених норм процесуального закону випливає, що суд може ухвалити додаткове рішення щодо понесених судових витрат лише в тому разі, якщо: 1) докази таких витрат були надані суду при розгляді справи до ухвалення рішення; 2) ці докази були предметом судового розгляду; 3) були надані іншим особам, які беруть участь у справі для ознайомлення; 4) були досліджені судом у судовому засіданні, проте стосовно них рішення не було ухвалене.

Разом з тим відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді належних доказів понесених судових витрат до ухвалення рішення суду не надавав, оскільки сам по собі договір про надання правової допомоги абсолютно не свідчить, що заявник реально оплатив адвокату обумовлену суму гонорару в розмірі 15 000 грн. Лише після набрання рішенням законної сили ОСОБА_7 подав заяву про стягнення понесених судових витрат та реальні докази про понесені витрати ( квитанцію про оплату 15000 грн. за надані юридичні послуги). Однак, як зазначено в п.41 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо під час розгляду справи, докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

У зв'язку з викладеним суд вважає, що підстав для ухвалення додаткового рішення немає.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що заявник просить стягнути судові витрати не із позивача ОСОБА_3, а із його опікуна ОСОБА_2, який діяв від імені підопічного як його законний представник.

Однак виходячи із змісту ст.88 ЦПК України судові витрати можуть бути стягнуті лише із сторони по справі і законом не передбачена можливість стягнення судових витрат із представника сторони.

За таких обставин заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат із ОСОБА_2, на думку суду, в жодному разі не може бути задоволена.

На підставі викладеного, керуючись ст.220 ЦПК України суд ,-

У Х В А Л И В :

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана в апеляційний суд Сумської області протягом 5 днів з дня її проголошення, а особами, які не приймали участь в судовому засіданні в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя