Справа № 333/3477/16-ц
Провадження № 2/333/2058/16
10 жовтня 2016 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запорожжя у складі:
головуючого-судді Кулик В.Б.,
при секретарі Довгаль А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, -
МТСБУ звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на те, що 30.03.2014 року на вул. Гаврилова у м. Запоріжжі з вини водія ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода. Відповідач керував автомобілем «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1, що належав на праві власності ОСОБА_2 На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів. Вина відповідача у скоєні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2014 року, постановою апеляційного суду Запорізької області від 14.05.2014 року та матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «ОРЕЛЬ», державний номер НОМЕР_2, що належав на праві власності ОСОБА_3, згідно з довіреністю переданий з правом законного розпорядження ОСОБА_4. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб становить 80 338 грн. 01 коп., відповідно до звіту експерта № 46 від 27.05.2014 року. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою. Договірних зобовязань між позивачем, потерпілою особою та відповідачем не виникало.
Крім того, згідно з актом виконаних робіт, рахунку-фактури № 8606 та платіжного доручення від 01.07.2014 року № 6638 за послуги аварійного комісару, позивачем перерахована сума 1 570 грн. Всього затрати позивача складають 35 110 грн. 81 коп.
Позивач звернувся до відповідача з листом № 3/-05/2159 від 05.08.2014 року про компенсацію витрат в добровільному порядку, але відповідач не надіслав відповідь на лист та добровільно не відшкодував витрати МТСБУ. Тому, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
Також, МТСБУ 27.09.2012 року уклало контракт про надання правової допомоги № 67 з ТОВ «ТАЛІОН», що в особі генерального директора ОСОБА_5, взяло на себе зобовязання виконання правової допомоги по всім питанням повернення суми витрат відшкодування в порядку регресу, повязаних з виплатою страхового відшкодування. Послуги адвоката на підставі контракту від 27.09.2012 року за № 67 про надання правових послуг по вищезазначеній справі складають 2 000 грн.
Посилаючись на вищевказане, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну суму шкоди у розмірі 35 110 грн. 81 коп., сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн. та витати, повязані з наданням правових послуг у розмірі 2 000 грн.
Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, щодо прийняття заочного рішення не заперечує.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України).
Третя особа у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до вимог ст.169 Цивільно-процесуального кодексу України його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
30.03.2014 року о 19 год. 30 хв. ОСОБА_1 рухаючись в м. Запоріжжі по вул. Гаврилова, керуючи автомобілем марки «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1, що належний на праві власності ОСОБА_2, при початку руху не впевнився в безпеці, внаслідок чого не дав закінчити проїзд перехрестя та допустив зіткнення з автомобілем «OPEL», державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, що призвело до пошкоджень транспортних засобів.
На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних, транспортних засобів.
За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення № 333/2876/14-п постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2014 року, ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в результаті якого сталася вищевказана ДТП. До ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами стоком на 1 рік (а.с. 5).
Постановою апеляційного суду Запорізької області від 14.05.2014 року, вищевказана постанова Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2014 року в частині визнання винним у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1 залишена без змін, змінено покарання з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік на стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с. 6).
Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Із змісту названої статті вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, тобто формально зазначаються в тексті судового рішення словом «встановив» і перераховуються ті обставини, які суд бере за основу при задоволенні або відмові у задоволенні позовних вимог.
Оскільки, постанова апеляційного суду Запорізької області від 14.05.2014 року по справі № 333/2876/14-п про визнання винним в скоєнні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 набрала законної сили, суд приходить до висновку, що цією постановою встановлена вина останнього у спричиненні шкоди ОСОБА_4 в результаті ДТП.
Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок ДТП, що сталася 30.03.2014 року за вини відповідача, автомобіль «OPEL», державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, переданий згідно із довіреністю з правом законного розпорядження ОСОБА_4, пошкоджено.
Згідно зі звітом експерта про оцінку автомобіля № 46 від 27.05.2014 року, розмір матеріальної шкоди, який спричинений ОСОБА_4, у результаті пошкодження його автомобіля складає 80 338 грн. 01 коп. (а.с. 8-14).
У звязку з тим, що відповідачем вказана матеріальна шкода не була відшкодована ОСОБА_4 особисто, останній з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, в якій просив здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП , що сталася 30.03.2014 року за участю транспортного засобу «OPEL», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу марки «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 (а.с. 4). Договірних зобовязань між позивачем, потерпілою особою та відповідачем не виникало.
Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо рулювання даних правовідносин.
Відповідно до п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоровю та майну третіх осіб під час ДТП.
У звязку з настанням події, передбаченої до п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач здійснив виплату потерпілій особі ОСОБА_4 платіжним дорученням від 05.08.2014 року № 6912рв в розмірі 33 540 грн. 81 коп., керуючись нормами п. 41.1 ст. 41 Закону та наказом про сплату № 4074 від 01.08.2014 року (а.с. 20, 22)
Крім того, згідно з актом виконаних робіт, рахунку-фактури № 8606 та платіжного доручення від 01.07.2014 року № 6638 за послуги аварійного комісару, позивачем перерахована сума 1 570 грн. Таким чином, всього затрати позивача складають 35 110 грн. 81 коп. (а.с. 23, 24, 26).
05.08.2014 року позивач звернувся до ОСОБА_1 з письмом № 3/1-05/210559 від 05.08.2014 року про компенсацію витрат в добровільному порядку, однак ОСОБА_1 добровільно МТСБУ витрати не відшкодував (а.с. 25).
Статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, ґрунтуються на законі та підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог МТСБУ про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 2 000 грн., суд виходить з наступного.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу.
На підставі ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано правило відповідно до якого, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Документальним підтвердженням судових витрат є квитанція, копія якої залучена позивачем до матеріалів справи. Таким чином, суд вважає, що відповідно до ст. 10 ЦПК України позивач довів витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, отже зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 56, 60, 61, 79, 84, 88, 209, 212-215, 224-226, 292, 294 ЦПК України, ст. 1191 ЦК України, суд, -
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик