Справа № 444/1767/16-ц
Провадження № 2/444/903/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Оприск З. Л.

секретар судового засідання Луців І.І.

за участі представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача Купара І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення суми страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 травня 2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки Фольксваген Кадді реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухаючись ним по автодорозі Львів - Рава - Руська у напрямку до м. Львова, при проїзді її ділянки в районі 44 км, що поблизу с. Добросин Жовківського району Львівської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Вказав, що 18 липня 2014 року слідчим закрито кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення. Зазначив, що 16 листопада 2015 року ТзОВ «Відшкодування» подано заяву до МТСБУ в інтересах позивача про виплату страхового відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. 01 квітня 2016 року Відповідач направив на адресу ТзОВ «Відшкодування» лист, в якому міститься відмова у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на відсутність претензій позивача до водія ОСОБА_5, про що зазначено у постанові про закриття кримінального провадження від 18.07.2014р. Крім того, в даному листі міститься посилання на ст. 599 ЦК України, згідно якої зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Вважає, що Відповідачем необгрунтовано та безпідставно відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Просив стягнути з відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України на користь позивача ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 14 616 (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять) гривень 00 коп. та відшкодування на утримання в розмірі 43 848 (сорок три тисячі вісімсот сорок вісім) гривень 00 коп.

Представник відповідача подав письмове заперечення на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Своє заперечення мотивував тим, що потерпіла не має обов'язку звернення до страховика чи МТСБУ за страховим відшкодуванням, а має лише право. Вказав, що позивачка не підпадає під жодну категорію із вичерпного переліку осіб, яким відшкодовується шкода відповідно до ст. 1200 ЦК України. Зазначив, що вимога про відшкодування моральної шкоди, а так само і матеріальної частини у вигляді стягнення із МТСБУ є безпідставні в силу повної компенсації матеріальної та моральної шкоди безпосередньо винуватцем ДТП ОСОБА_5

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмовому запереченні, просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні було досліджено усі наявні в матеріалах справи письмові докази.

З копії свідоцтва про народження НОМЕР_3 вбачається, що матір'ю ОСОБА_6, 1990 р.н., є позивачка.

З довідки № 1508 від 15.10.2015 року, виданої Добросинською сільською радою, вбачається, що разом із сім'єю ОСОБА_4 проживав ОСОБА_6, 1990 р.н., до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та підтримував сім'ю матеріально.

З копії свідоцтва про смерть НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

З копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_4 є пенсіонеркою за віком.

З постанови про закриття кримінального провадження від 18.07.2014 року вбачається, що кримінальне провадження закрито у зв'язку із відсутністю у діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення. Зазначено, що допитана під час досудового розслідування ОСОБА_4 показала, що претензій до водія ОСОБА_5 немає.

З розписки від 18.03.2016 року вбачається, що позивачка отримала від ОСОБА_5 відшкодування матеріальної шкоди, в тому числі витрати на поховання сина ОСОБА_6 та відшкодування моральної шкоди внаслідок спричинення ДТП ІНФОРМАЦІЯ_1, вказано, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_5 позивачка немає.

З заяви про виплату страхового відшкодування вбачається, що ТзОВ «Відшкодування» в інтересах позивачки зверталося до відповідача з приводу відшкодування для позивачки 43848,00 грн. страхового відшкодування утриманцю та 14616,00 грн. моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП ІНФОРМАЦІЯ_1.

З листів МТСБУ № 8/3-03/9218 від 01.04.2016 року та 8/3-03/20391 від 28.07.2016 року вбачається, що МТСБУ не має юридичних підстав для задоволення претензії позивача, оскільки ОСОБА_5 позивачу було відшкодовано у добровільному порядку усі понесені збитки.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч.4 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З довідки № 1508 від 15.10.2015 року, виданої Добросинською сільською радою, вбачається, що разом із сім'єю ОСОБА_4 проживав ОСОБА_6, 1990 р.н., до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та підтримував сім'ю матеріально.

Позивач ОСОБА_4 є непрацездатною особою, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1.

Відповідно до ч.1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Твердження представника відповідача про те, що вимога про відшкодування моральної шкоди, а так само і матеріальної частини у вигляді стягнення із МТСБУ є безпідставні в силу повної компенсації матеріальної та моральної шкоди безпосередньо винуватцем ДТП ОСОБА_5, не відповідає дійсності з огляду на наступне.

Верховний суд України в постанові від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15 висловив таку правову позицію.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Судом встановлено, що днем настання страхового випадку є ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 18.07.2014 року, копією свідоцтва про смерть НОМЕР_4.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (в редакції, чинній на день настання страхового випадку) установлено у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1176 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 1032 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень; працездатних осіб - 1218 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 949 гривень.

За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частки вимог. Тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Інших фактичних даних для вирішення справи немає.

Керуючись ст. 511, 636, 1200 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.3,5,6,10, 57,58, 60, 88,208-209, 212-215,218,223,294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України () на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) моральну шкоду в розмірі 14 616 (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять) гривень 00 коп.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України () на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) відшкодування на утримання в розмірі 43 848 (сорок три тисячі вісімсот сорок вісім) гривень 00 коп.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України 584,64 грн. судового збору, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Оприск З. Л.