АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/1057/15-ц Номер провадження 22-ц/786/382/16Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т.В. Доповідач ап. інст. Винниченко Ю. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Бондаревської С.М., Одринської Т.В.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк»

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 04 грудня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного 28.04.2006 року кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач за договором свої обов'язки виконав, разом з тим, відповідач не виконав своїх зобов'язань за кредитною угодою, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 30.06.2015 року становить 107535,48 грн., що складається з: 20258,59 грн. заборгованості за кредитом, 85030,39 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2246,50 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом.

Від цієї суми віднімається сума 24126,06 грн., яку було стягнуто з відповідача згідно судового наказу Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.08.2008 року, тому різниця становить 83409,42 грн.

Також відповідачеві нараховано згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 4170,47 грн. штраф, як процентна складова. Таким чином заборгованість до стягнення становить 88079,89 грн., яку банк прохає стягнути на свою користь разом із судовими витратами.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 04 грудня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

З рішенням суду не погодився ПАТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог.

Апелянт вважає рішення суду таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно з п. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом першої інстанції у повній мірі не дотримано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції, виходив з того, що останній платіж з відповідачем було здійснено у грудні 2007 року в розмірі 5 000 гривень, тому після ухвалення судового наказу від 11 серпня 2008 року, який набрав чинності 24.09.2008 року, з цієї дати розпочався відлік трирічного строку позовної давності, який пропущений позивачем, оскільки до суду він звернувся лише 22.09.2015 року.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що 28.04.2006 року між КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 25 000 гривень 00 коп. зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За даними заяви, яка слугує договором вказано, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Згідно змісту вказаної заяви відповідач ознайомився і погодився з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява позичальника разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг (а.с.10).

З умовами надання кредиту фізичним особам відповідач був ознайомлений та згоден, Банком надана повна інформація про умови кредиту.

Також Умовами та Правилами надання банківських послуг встановлено, що Позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по Кредиту, процентах за його використання, по перевитратах платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором (п.6.5).

При порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більше, ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00грн.+5% від суми позову (п.8.6).

У заяві ОСОБА_2 зазначено, що він ознайомлений і погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку.

З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 серпня 2008 року з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість у розмірі 24 126,06 грн, та 135 грн 63 коп. сплачених судових витрат, всього 24261,69 грн.

З листа наданого Відділом державної виконавчої служби Гребінківського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 23.02.2016 р. № 1546/02-14 та листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26.02.2016 року вбачається, що 23.03.2009 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по вищевказаному судовому наказу Відділом державної виконавчої служби Гребінківського районного управління юстиції з примусового виконання судового наказу від 11 серпня 2008 року № 2-н-135/08 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Полтавської філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 24 126,06 грн та 135,63 грн. судових витрат.

Постановою про повернення виконавчого документа ВДВС Гребінківського РУЮ від 30.06.2009 року судовий наказ повернуто стягувану без виконання на підставі ст..ст. 40,76 Закону України «Про виконавче провадження» в зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна було б звернути стягнення.

Таким чином судовий наказ від 11.08.2008 року № 2-н-135/08 Гребінківського районного суду Полтавської області боржником не виконаний.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи з вимог, передбачених у ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України щодо змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Отже, застосовуючи позовну давність, суд першої інстанції невірно застосував положення ст. 1054 ЦК України щодо права банку на отримання процентів та комісії за весь час користування кредитом, та нарахування яких припиняється з дня повернення позики.

Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року по справі № 6 -160 цс14 відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

04 грудня 2015 року ОСОБА_2 надав місцевому суду заяву в якій просив застосувати строки позовної давності та відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором, яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом за останній три роки до дня звернення до суду, що становить: 85 030, 39- 49 003, 86 = 36 026, 53 грн., 500 грн. - штраф (фіксована сума) та 1 801, 33 грн. - штраф (процентна складова), а всього: 38 327, 86 гривні,

Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 383, 28 гривні судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 311, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 04 грудня 2015 року- скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28.04.2006 року, яка складається з: 36 026, 53 грн. заборгованості за процентами, 500 грн. - штраф (фіксована сума) та 1 801, 33 грн. - штраф (процентна складова), а всього: 38 327, 86 гривні, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 383, 28 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : __________________ Ю.М. Винниченко

Судді: ___________ С.М. Бондаревська ___________ Т.В.Одринська