У х в а л а

11 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про поділ спільного сумісного майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виключення майна зі складу спільної сумісної власності та визнання його таким, що не підлягає поділу, за об'єднаною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_5 за об'єднаною позовною заявою задоволено частково: визнано недійсним договір дарування від 25 січня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасимчуком В.В., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 В іншій частині позовних вимог за об'єднаною позовною заявою відмовлено.

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_5 задоволено частково: визнано спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 31 кв.м, житловою - 15 кв.м; визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності за кожним на Ѕ частину вказаної квартири. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 3 тис. 684 грн 60 коп. судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за його касаційною скаргою з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

29 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2015 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 57, 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

На підтвердження підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 25 листопада і 16 грудня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 13 березня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, та відмовляючи у відкритті касаційного провадження, касаційний суд погодився з висновками судів про те, що спірне майно (квартира) придбане за час спільного проживання у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, визначаючи належність майна до спільної сумісної власності подружжя, суди виходили з недоведеності аргументів відповідача про те, що спірна квартира була придбана за кошти, які належали йому особисто.

Разом з тим у наданих для порівняння постановах Верховним Судом України висловлено такі правові позиції:

- у постанові від 25 листопада 2015 року Верховний Суд України дійшов висновку про правильність застосування судом першої інстанції статей 57, 60 СК України, оскільки судом установлено, що спірна квартира придбана за особисті кошти одного з подружжя, не є об'єктом спільної сумісної власності, а належить одному з подружжя на праві приватної власності;

- у постанові від 16 грудня 2015 року Верховний Суд України, передаючи справу на новий розгляд, указав на те, що, застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав вважати, що висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2015 року, суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 25 листопада і 16 грудня 2015 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про поділ спільного сумісного майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виключення майна зі складу спільної сумісної власності та визнання його таким, що не підлягає поділу, за об'єднаною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін