справа №619/2321/16-ц
провадження №2/619/1294/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2016 року Дергачівський районний суд
в складі: головуючого судді - Кононихіної Н.Ю.
за участю секретаря судового засідання - Мєщан І.О.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення дії, що порушує право, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення дії, яка порушує право шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.01.1994 року, виданого Комісією з приватизації державного житлового фонду радгоспа «Дергачівський» на підставі розпорядження від 10.01.1994 року позивачу ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири у м. Дергачі по вул. 23 Серпня,13/5 Дергачівського району Харківської області, який документ зареєстрований у МП «Інвенрос» за № 252 в реєстрову книгу № 35.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.02.2009 року державним нотаріусом Дергчівської державної нотаріальної контори Харківської області, за реєстром № 2-711 позивачу ОСОБА_1 належить 2/3 частина квартири у м.Дергачі по вул. 23 Серпня,13/5 Дергачівського району Харківської області, що підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.04.2009 року .
Відповідач зареєстрований у спірну квартиру 26.05.2009 року, для отримання паспорту. За таких умов відповідач ніколи до квартири реальне не вселявся, речей його там нема, він ніколи не сплачував комунальних послуг, не приймав участь у ремонтах квартири і обслуговуванні нерухомості, тобто не користувався житлом і не виконував своїх обовязків у якості пожильця. Позивач не знає дійсного місця проживання відповідача, не підтримує з ним ніяких стосунків та не спілкується.
Тому позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин більше шести місяців не користувався спірною квартирою, повинен бути визнаний таким, що втратив право користування вказаним житлом згідно вимог ст.ст. 71,163 ЖК України, ст.ст. 319,405 ЖК України.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, в поданій до суду заяві свій позов підтримала повністю, просив позов задовольнити та постановити по справі заочне рішення.
Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надання оголошення в газеті «Слобідський край» від 23.07.2016 року за № 88.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.01.1994 року, виданого Комісією з приватизації державного житлового фонду радгоспа «Дергачівський» на підставі розпорядження від 10.01.1994 року позивачу ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири у м. Дергачі по вул. 23 Серпня,13/5 Дергачівського району Харківської області, який документ зареєстрований у МП «Інвенрос» за № 252 в реєстрову книгу № 35.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.02.2009 року державним нотаріусом Дергчівської державної нотаріальної контори Харківської області, за реєстром № 2-711 позивачу ОСОБА_1 належить 2/3 частина квартири у м.Дергачі по вул. 23 Серпня,13/5 Дергачівського району Харківської області, що підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.04.2009 року .
За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст.319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності.
Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ст. 150 ЖК України і ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку),квартиру,користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: припинення дії, яка порушує право.
У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено,що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням;
Відповідно до ч. 2 ст. 2, ст. ст.7,11 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі.
Остаточне рішення суду про виселення відповідача є підставою для зняття їх з реєстрації за адресою спірного житлового будинку, оскільки добровільно знятися з реєстрації відповідачі відмовляються.
При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають повному задоволенню.
На підставі ст.ст. 316-319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.72, 156, 157, 116 ЖК України , керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 88, 224, 225, 226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: м. Дергачі, вул. 23-го Серпня, 13/5 у Дергачівському районі Харківської області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Суддя Н. Ю. Кононихіна