У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого-судді Морозов В.В.,

при секретарі Швидкій І.О.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Черкаського районного суду із скаргою в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_3 від 29.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження та зобовязати державного виконавця винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.п. 6,8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник скаржника у судовому засіданні вимоги скарги підтримав та мотивував її тим, що відповідно до правових позицій викладених у постановах Верховного суду України у рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки обовязково має бути зазначена початкова ціна предмету іпотеки в грошовому вираженні, а оскільки апеляційним судом Черкаської області така ціна у рішенні не була визначена відповідно до вимог на які звернув увагу Верховний суд України то і відповідно виданий виконавчий лист не відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження», а тому ДВС отримавши такого виконавчого листа повинна була відмовити у відкритті виконавчого провадження.

Також представник зауважував, що ДВС відкривши виконавче провадження не своєчасно направила відповідну постанову боржнику, що позбавило його можливості реалізувати своє право на добровільне виконання рішення суду. І саме з цих підстав скаржник просив вимоги скарги задоволити в повному обсязі.

Представник ДВС у судове засідання не прибув, проте на адресу суду подав письмові заперечення на скаргу, в яких зазначав що виконавче провадження відкрите в межах Закону України «Про виконавче провадження».

Представник стягувача ПАТ «ОТП Банк» у судове засіданні не прибув, проте подав суду клопотання про розгляд скарги за його відсутності та подав письмові заперечення на скаргу.

Суд, заслухавши доводи заявника, вивчивши матеріали справи, вважає що скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі Закон №606) ( в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №606 примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За приписами ч. 2 ст. 2 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №606 вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Частиною 1 статті 6 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону №606 відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №606 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону №606 у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України (ч. 4 ст. 124 Конституції України, в редакції, що діяла на момент винесення спірної постанови, та ст. 129-1 Конституції України, в редакції, що діє в даний час).

Судом у судовому засіданні досліджено матеріали додані до скарги та встановлено, що резолютивна частина судового рішення зазначена у виконавчому листі відповідає повністю за своїм змістом рішенню суду, що його ухвалив. Суд зауважує, що ДВС не наділена правом надавати оцінку судовому рішенню, що набрало законної сили та перебуває на стадії виконання. На момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем враховано вимоги Закону №606 та відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження. Виданий судом виконавчий лист у даній справі відповідає вимогам до виконавчих листів визначених ЦПК України та Законом №606. Суд погоджується з доводами скаржника, що в рішенні суду необхідно зазначати початкову ціну предмету іпотеки у грошовому виразі, однак дана обставина не може слугувати підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки судове рішення набрало законної сили, а може слугувати підставною для скасування даного рішення суду в касаційному порядку. Щодо порушень прав скаржника на добровільне виконання судового рішення, повязаного з несвоєчасним направленням постанови про відкриття виконавчого провадження, суд зазначає, що дійсно ДВС постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.08.2016 направила з порушенням строків визначених в ч. 5 ст. 25 Закону №606, однак як вбачається з матеріалів наданих ДВС, скаржник скористався своїм правом та відповідно до вимог ст. 35 Закону №606 звернувся з заявою про відкладення проведення виконавчих дій і постановою ДВС від 12.09.2016 року дану заяву задоволено та відкладено провадження виконавчих дій з примусового виконання рішення суду до 21.09.2016 року, тобто за даних обставин суд не вбачає порушень прав скаржника з приводу можливості виконати рішення суду добровільно, тим паче, що судове рішення на даний час не виконано.

Вимога ж скарги щодо зобовязання ДВС винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження є похідною від вимоги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому також не може бути судом задоволена.

За таких обставин, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає вимоги скаржника, необґрунтованими, а заяву такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.383 387 ЦПК України суд,-

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та зобовязання вчинити дії залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. В. Морозов