У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з квітня 2010 року по вересень 2010 року працював у відповідача на посаді водія без укладення трудового договору, за що фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 було притягнуто до кримінальної відповідальності та засуджено за ч. 1 ст. 172 КК України.

Зазначав, що незважаючи на існування вироку суду, яким встановлено вину ОСОБА_5 у вчиненні злочину, що полягає у не укладенні трудових договорів з працівниками, не сплаті страхових внесків та заробітної плати, відповідачем так і не сплачено заборгованість з заробітної плати.

Посилаючись на наведене, позивач просив, із урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати за період з червня по вересень 2010 року у розмірі 3 548 грн, середній заробіток за час затримки з 01 жовтня 2010 року по 01 грудня 2015 року у розмірі 54 091 грн 20 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 3 402 грн 49 коп. та 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість з заробітної плати у розмірі 3 458 грн та 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 1 000 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості з заробітної плати, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та надавши належну оцінку доказам в їх сукупності, обґрунтовано виходив із того, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2011 року, що набрав законної сили, встановлено, що трудовий договір з квітня по вересень 2010 року ОСОБА_5 з позивачем не укладав та не відраховував обов'язкові платежі, а відтак, врахувавши розмір мінімальних заробітних плат, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати у розмірі 3 458 грн. Крім того, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов й вірного висновку про задоволення вимог в частині відшкодування моральної шкоди, з огляду на те, що порушення ОСОБА_5 вимог трудового законодавства призвело до моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_4 у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами наявний спір про розмір заробітної плати, а працівникові у встановлені законом строки її не було виплачено, при цьому, врахував принцип співмірності та істотної суми заборгованості порівняно із середнім заробіток за час вимушеного прогулу, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 1 000 грн.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С.Висоцька

І.М.Фаловська