ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

04 жовтня 2016 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі: Шафатинській О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи на стороні відповідача служба у справах дітей Володимир-Волинської районної державної адміністрації та Володимир-Волинський районний відділ Управління державної міграційної служби України у Волинській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

встановив:

07 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи на стороні відповідача служба у справах дітей Володимир-Волинської районної державної адміністрації та Володимир-Волинський районний відділ Управління державної міграційної служби України у Волинській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В позовній заяві покликається на ту обставину, що вона являється власником житлового будинку АДРЕСА_1

Відповідачка по справі проживала громадянським шлюбом з її сином ОСОБА_7 на орендованій квартирі в м. Володимирі- Волинському.

В 2007 році син попросив прописати його співмешканку з дітьми для оформлення документів, однак вона погодилась лише на тимчасову реєстрацію.

В 2008 році відповідачка разом зі своїми дітьми виїхала з м. Володимир-Волинського на інше постійне місце проживання. З того часу вона жодного разу не з'являлась, не телефонувала і її місце проживання невідоме.

Просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати Володимир-Волинський РВ УДМВС України у Волинськії області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали та просять його задовольнити. В своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позов не визнали, в своїх поясненнях пояснили, що за даною адресою вона зареєстрована разом з дітьми з дозволу позивача, а не проживають за вказаною адресою тривалий час у зв»язку із неможливістю спільного проживання однією сім»єю з сином позивача. Відповідач проживає на орендованій квартирі у м.Рівне, де діти відвідують школу та дошкільний навчальний заклад. Іншого житла вона не має.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника жилого приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1

Як вбачається з копії будинкової книги та довідки про склад сім»ї, у даному житловому будинку зареєстровано місце проживання відповідачки та двох її неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач визнала, що фактично у спірному будинку не проживала, а реєстрацію місця проживання здійснила для отримання соціальних виплат у зв»язку із вагітністю та народженням дітей. На підтвердження цих пояснень відповідача в матеріалах справи є наявна копія її розписки від 08.11.2007 року, написання якої відповідач не заперечила в суді.

Як пояснили сторони, відповідачка по справі проживала громадянським шлюбом з сином позивачки ОСОБА_7 на орендованій квартирі в м. Володимирі- Волинському, а в 2008 році виїхали з м. Володимир-Волинського в м.Рівне, де відповідач з дітьми проживає і в даний час.

Як зазначила відповідач, вона не проживає у спірному будинку у зв»язку із неможливістю спільного проживання однією сім»єю з сином позивача. За місцем реєстрації фактично не проживала. Вона з дітьми проживає на орендованій квартирі у м.Рівне, де діти відвідують школу та дошкільний навчальний заклад. Іншого житла вона не має.

Вказані обставини підтвердили також як свідки позивача ОСОБА_8, ОСОБА_7, так і сама відповідач будучи допитаною в якості свідка, а також її свідок ОСОБА_9

Наданими відповідачем фотознімками підтверджуються пояснення сторін та показання свідків про те, що відповідач та її діти протягом тривалого часу періодично бувають в спірному будинковолодінні на свята та на канікулах в якості гостей, однак не проживають у ньому та наміру проживати не мають. Жодних перешкод власник будинку чи інші особи відповідачці при цьому не чинила.

Відповідач разом з дітьми у спірному будинку не проживає, не надає жодної допомоги на утримання житлового приміщення, не сплачує послуг за жиле приміщення, створює перешкоди в користуванні житловим приміщенням, так як позивачу доводиться нести витрати, пов'язані з користуванням житловим приміщенням та його утриманням, вона позбавлена можливості оформити субсидію та розпоряджатися будинком на власний розсуд, оскільки є особою похилого віку.

Отже, наявні обставини свідчать про те, що відповідач разом із дітьми понад один рік, без поважних причин, не проживає у спірному житловому будинку, власником якого є позивач ОСОБА_1, що згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України свідчить про втрату ними права на користування цим житлом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи зазначені вище обставини та норми матеріального права, суд вважає, що позивач, як власник житла, вправі звертатись в суд з позовом до відповідача та її неповнолітніх дітей, про втрату ним права на користування жилим приміщенням, і оскільки відповідач, будучи зареєстрованою в будинку позивача, без поважних причин та більше року у ньому не проживає, то вказана позовна вимога підлягає задоволенню.

Разом з тим, на думку суду, звернення ОСОБА_1 до відповідача з вимогою про зняття її з дітьми з реєстрації є передчасним і не підлягає задоволенню, так як, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється компетентними державним органами на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням, відмова у вчиненні такої дії може бути оскаржена в суді у порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин позов в частині визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягає до задоволення, а в решті позову слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, на підставі ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 487 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий:/-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко