Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/233/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Кляшторний В.С.
Провадження №22-ц/778/5861/15 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Подліянової Г.С.,

Савченко О.В.

секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: П'ята державна нотаріальна контора м. Запоріжжя, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа та на 1/6 частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5, визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0413 га, яка розташована на території садівницького товариства «Чобіток» Малокатеринівської селищної ради в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0413 га на території садівницького товариства «Чобіток». Вона подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на квартиру та земельну ділянку, тому у видачі нотаріального свідоцтва їй було відмовлено, а відповідачка, яка також є спадкоємцем правовстановлюючі документи їй на квартиру не надає.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 були задоволені.

Ухвалою цього суду від 03 вересня 2014 року задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд зазначеного заочного рішення та скасовано заочне рішення суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року у цій справі скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0413 га, яка розташована на території садівницького товариства «Чобіток» Малокатеринівської селищної ради в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1 270 грн.. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року у цій справі скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зв'язку із тим, що ОСОБА_4 не скористалась своїм правом отримати дублікат свідоцтва про право власності на спірну нерухомість та державного акту на земельну ділянку відповідно до вимог закону.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_4 відхилена, ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року та рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року залишено без змін.

18.08.2016 року ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у розмірі 3 800 грн., із яких 1000 грн. - участь у судових засіданнях адвоката в суді апеляційної інстанції в лютому 2015 року, 800 грн. - складання касаційної скарги, 1200 грн. - участь в судових засіданнях в листопаді - грудні 2015 року, 800 грн. - складання заперечень на касаційну скаргу в січні 2016 року та 889 гривень за сплату касаційної скарги, розглянутої 09 вересня 2015 року (а.с.202), та додає до заяви квитанції про сплату адвокату коштів на правову допомогу на суму 3800 грн..

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріли справи колегія суддів вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У справі на а.с.202 є квитанція, в якій визначено, що ОСОБА_3 сплатила 889 гривень судового збору при подачі касаційної скарги на рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року.

За змістом ст. 315 ЦПК України, постановляючи ухвалу 01 грудня 2016 року апеляційний суд мав вирішити питання судових витрат, проте, оскільки це питання сторонами не піднімалося, воно не вирішувалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно із ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК України. Зазначені витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі ст. 220 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання (п. 41 даної постанови).

Відповідно до п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у тому разі, коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення.

За роз'ясненнями п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

При розгляді 01 грудня 2016 року апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року у справі була квитанція (а.с. 202), в якій визначено, що ОСОБА_3 сплатила 889 гривень судового збору при подачі касаційної скарги на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року, проте квитанції про сплату адвокату коштів на правову допомогу на суму 3800 гривень додаються лише при подачі ОСОБА_3 18.08.2016 року до заяви про ухвалення додаткового рішення, що є підставою за роз'ясненнями п. 41 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» для відмови у стягненні таких витрат.

З огляду на викладене заява про стягнення судових витрат ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню та стягненню 889 гривень судового збору при подачі касаційної скарги на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року, в решті вимог слід відмовити, так як квитанції на суму 3800 гривень при розгляді апеляційної скарги 01.12.2015 року суду не надавалися, отже не могли бути предметом дослідження.

За таких обставин передбачених законом підстав для відшкодування понесених позивачами витрат на правову допомогу судова колегія не вбачає.

Виходячи наведеного, керуючись ст. 88, п.4 ч.1 ст. 220, ст.ст. 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цій справі задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати при подачі касаційної скарги у розмірі 889 гривень.

В решті відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: Г.С. Подліянова

О.В.Савченко