У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, сплату відсотків за прострочення грошового зобов'язання, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики у сумі 223650 грн, відсотки за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 40257 грн, моральну шкоду у розмірі 50000 грн, судові витрати та витрати на отримання правової допомоги.

Позов мотивовано тим, що 8 серпня 2008 року позивач надала відповідачу у борг 290000 грн, про що останній написав власноруч розписку та зобов`язався повернути всю суму коштів до 26 вересня 2008 року. Цю умову договору не виконав. До травня 2014 року відповідач частками повертав борг. Всього ним повернуто 66350 грн. Залишок боргу становить 223650 грн. У 2012 році відповідач повернув 9220 грн, перерахувавши ці гроші на картковий рахунок позивача, 6930 грн повернув, передаючи по 100 грн в день через своїх водіїв. В 2013 році відповідач повернув 36500 грн. До 17 травня 2014 року відповідач повернув 13700 грн. Після цього відповідач припинив повертати кошти у зв'язку із чим зобов'язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, крім суми боргу, що складає 6709,50 грн в рік, всього за шість років - 40257 грн. Також відповідач завдав позивачу моральної шкоди, яку вона оцінила в 50000 грн. З вини відповідача порушено її звичний спосіб життя, позивач зазнала душевних страждань, моральних переживань.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 2 квітня 2015 року позов задоволеночастково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача 223650 грн боргу за договором позики, 40257 грн відсотків з прострочення грошового зобов'язання, 5000 грн моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 серпня 2015 року рішення міського суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Скасовано ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 9 жовтня 2014 року про забезпечення позову - накладання арешту на автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO, 2007 року випуску.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов виходив з того, що відповідачем не виконані повністю взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення боргу. Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, виходив із того, що права позивача порушені відповідачем в травні 2014 року, який припинив погашати грошовий борг та послався на положення ч. 1 ст. 261 ЦПК України, про те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В матеріалах справи наявні докази, що доводять позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу за договором позики в сумі 223650 грн. Суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача, на підставі ст.625 ЦК України, підлягають стягненню відсотки за прострочення грошового зобов'язання в сумі 40257 грн. Крім того, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір якої визначив в сумі 5000 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що можливість пред'явлення позову про стягнення боргу обмежується трирічним строком і відповідач під час розгляду справи просив застосувати строки позовної давності, відмовивши у задоволенні позову. Відповідно до ст. 257 ЦК України строк позовної давності для позивача закінчився 27 вересня 2011 року. Тому наведені нею докази про повернення відповідачем боргу після спливу трирічного строку, а не в його межах - в 2012 році, не прийнято апеляційним судом до уваги, оскільки позивач пропустила встановлений законом строк позовної давності, поважних причин пропуску строку суду не навела, заяву про його поновлення не подавала. Таким чином, ст.ст. 257, 264, 267 ЦК України судом першої інстанції належним чином не застосовані.

Скасовуючи судове рішення та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ст. 154 ЦПК України апеляційний суд вирішив питання про скасування заходів забезпечення позову - накладення арешту на автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO, державний номер ВН3939В1, 2007 року випуску, який належить відповідачу на праві приватної власності.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 8 серпня 2008 року сторони уклали договір позики на суму 290000 грн, про що свідчить розписка відповідача, в якій він зобов'язався повернути всю суму боргу 26 вересня 2008 року.

Станом до травня 2014 року відповідач частково повернув позивачу борг в розмірі 66350 грн. Залишок боргу становить 223650 грн.

Згідно копій квитанції з підписом платника ОСОБА_7 позивачу частками погашався грошовий борг на банківську картку.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалася на те, що відповідач почав повертати борг у 2012 році, до травня 2014 року повернув 66350 грн, своїми діями визнав борг та відмовився його погашати лише в подальшому, тобто після травня 2014 року.

Апеляційний суд не надав належної оцінки вказаним доводам позивача, обставин щодо повернення позики належним чином не перевірив та не встановив.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності суд апеляційної інстанції, не врахував наступного.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, суд апеляційної інстанції, в порушення ст. ст. 214, 316 ЦПК України застосував строк позовної давності, не навівши при цьому правових висновків щодо обґрунтованості позову.

Вирішуючи даний спір суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вказане вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 серпня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
суддіВ.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська