Справа № 369/3935/16-ц
Провадження № 2/369/2164/16
РІШЕННЯ

Іменем України

03.10.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Даний будинок використовувався його сімєю, як дружиною ОСОБА_3, так і сином ОСОБА_2 Після смерті дружини, його відносини з сином значно погіршились. Вказав, що на даній земельній ділянці ним було побудовано гараж. Цей гараж неправомірно захопив відповідач та повісив на дверях замок. На його прохання він не дає йому можливості ним користуватись. Також без його згоди в будинок був вселений незнайомий йому чоловік. Через неправомірні дії відповідача він позбавлений можливості користуватись належним йому майном. На його вимоги щодо звільнення приміщення відповідач не реагував, тому вважає своє право порушеним.

Просив суд виселити ОСОБА_2 та його знайомого з належному йому на праві власності домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача вивезти з даного домоволодіння все належне їм майно; зобов'язати ОСОБА_2 та його знайомого фактично залишити домоволодіння; судові витрати покласти на відповідача.

При розгляді справи відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву. Свої вимоги мотивував тим, що дане домоволодіння є спільною сумісною власністю його батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Після її смерті відкрилась спадщина на ? частину даного майна. Він спадщину прийняв та звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки ним не надано правовстановлюючого документу на будинок. Дана обставин зумовлена тим, що всі оригінали документів знаходяться у ОСОБА_1, який не надає їх до нотаріуса. Тому вважає своє право порушеним. Також вказав, що визнання за ним права власності є підтвердженням правомірності користування ним домоволодінням.

Просив суд визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та заперечував проти зустрічного позову. Суду пояснив, що будинок був придбаний за договором купівлі-продажу та є спільною сумісною власністю його та його дружини ОСОБА_3 Після її смерті відповідач ОСОБА_2 викрав у нього документи, щоб звернутись до нотаріальної контори для отримання спадщини. Нотаріусу оригінали документів не надав через конфлікти, які постійно провокує відповідач, який бажає оформити спадщину, щоб його виселити. Вказав, що відповідач неправомірно зайняв гараж, заніс туди свої речі, що унеможливлює користування. На час розгляду справи в будинку вже ніхто не проживав, але відповідач свої речі не забрав. Просив задоволити його позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

У судовому засіданні відповідач зустрічний позов підтримав, проти доводів позову ОСОБА_1 заперечував. Суду пояснив, що 1/2 частина будинку увійшла до складу спадщини після смерті його матері. Він як спадкоємець має право користуватись належним йому майном. Між ним та позивачем дійсно неприязні стосунки, тому останній відмовляється надати оригінали правовстановлюючих документів для оформлення ним своїх спадкових прав. Біля будинку побудований гараж, який фактично складається з двох половин. Одним користується позивач, в іншому знаходяться його речі, інструменти, які використовуються в його діяльності. Земельну ділянку обробляє він та його родина, де вирощується городина для власного споживання. Просив задоволити його позов та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, а позовні вимоги за зустрічним позовом задоволити, виходячи з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 07 жовтня 2000 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1.

За ст.. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами.

У судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що даний будинок був придбаний за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які перебували в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних ільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення щодо режиму майна подружжя містились і в Кодексі Україні про шлюб та сімю, чинного на час побудови спірного будинку та його реєстрації. А саме, за ст.. 22 КУпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 24 КУпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації смерті в м. Києві.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга отримує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

У першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Ст 1268 ЦК України надано право спадкоємцю за заповітом чи за законом прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

За ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

З матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 встановлено, що до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись: 11 травня 2012 року звернувся ОСОБА_1 та 20 квітня 2012 року ОСОБА_2.

За життя померла ОСОБА_3 заповіту не складала.

Інших спадкоємців першої черги судом не встановлено.

Оскільки після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на ? частину жилого будинку, позивач за зустрічним позовом спадщину прийняв, отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може, що підтверджується постановою нотаріуса від 21 вересня 2016 року, суд вважає що за ОСОБА_2 слід визнати право власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування. Тому вимоги за зустрічним позовом слід задоволити.

При цьому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку

Згідно положень ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 ніхто не проживає. Біля даного будинку є гараж, який знаходиться в користуванні як позивача, так і відповідача. В даний час між ними склався порядок користування гаражем.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що лише він є власником даного гаражу, тому відповідач має виселитись з нього та забрати всі свої речі. Разом з тим, доказів даним обставинам суду не подано. Натомість при розгляді справи встановлено, що сторони є співвласниками домоволодіння.

Відповідно до ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуванні жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Позовні вимоги про зобов'язання прибрати речі, виселення не підлягають задоволенню також з тих підстав, що виселення з займаних приміщень проводиться на лише підставах визначених Житловим кодексом та Цивільним кодексом. Доказів про те, що відповідач ОСОБА_2 вселився в будинок, користується гаражем неправомірно суду подано не було.

За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, позивачем, ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні не надано доказів того, що відповідач чинить перешкоди у користуванні майном, зокрема у доступі до житла, в даний час вселив туди інших осіб, самовільно встановлювати порядок користування житлом чи гаражем.

Оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, не заявлено суду клопотань про їх витребування через неможливість надання, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 356, 357, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст.152, 119 ЖК України та ст.ст. 10, 57, 60, 74, 88, 169, 209, 213-215, 218, 224-228, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про визнання права власності - задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на ? частину житлового будинку загальною площею 30,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С.Пінкевич