Справа №2/489/48/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю, його поділ та зустрічним позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, уточнивши який надалі (а.с.155) просила визнати право спільної сумісної власності її та відповідача на квартиру АДРЕСА_1 та виділити ? частини квартири в її приватну власність, а також стягнути судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що квартира куплена на ім'я відповідача в зареєстрованому шлюбі із нею, тому на квартиру поширюється режим спільної сумісної власності, до суду звернулася у зв'язку з припиненням подружніх відносин.

У червні 2015 р. відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, який надалі уточнив (а.с.152-153) та просив визнати за ним право особистої власності на спірну квартиру. Позов обґрунтував тим, що дійсну ціну спірної квартири в сумі 30000 доларів США він сплатив з продажу за ціною 32000 доларів США в той самий день належної йому особисто квартири АДРЕСА_2. У зв'язку з цим придбана квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, від продажу в 2012 р. належної йому особисто земельної ділянки за 11000 доларів США він отримав гроші на ремонт придбаної квартири.

В судовому засіданні позивачка з представником свої позовні вимоги підтримала, зустрічний позов просила залишити без задоволення.

Відповідач просив задовольнити зустрічний позов, а у задоволенні первісного відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Сторони перебували в шлюбі з 20 лютого 2009 р., за рішенням Ленінського районного суду від 2 вересня 2015 р. його розірвано, мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.141).

Згідно договору купівлі-продажу за реєстровим №245 посвідченому 05 жовтня 2013 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Олефір М.Ю., ОСОБА_2 продав ОСОБА_6 належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 2008 р. однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за ціною 59000 грн. (а.с.120-121).

Того ж дня за наступними реєстровими номерами тим самим нотаріусом були оформлені: (№246) згода ОСОБА_1 на придбання спірної квартири її чоловіком ОСОБА_2 на своєї ім'я за спільні кошти та в інтересах сім'ї за ціною та на умовах на його розсуд, а також договір (№247) купівлі-продажу спірної квартири за яким ОСОБА_2 зі згодою дружини (пункт 17) купив у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належну їм в рівних частинах двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ціною 149000 грн. (а.с.118-119).

Право власності за ОСОБА_2 на спірну квартиру зареєстровано 05 жовтня 2013 р. (а.с.41-44).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

З пояснень відповідача випливає, що метою придбання спірної квартири було поліпшення житлових умов родини. Він також стверджував, що розписки на доказ отримання ним 32000 доларів США як ціни за продаж квартири АДРЕСА_2 і розписки про отримання продавцями спірної квартири її дійсної ціни 30000 доларів США він надати не може, оскільки ці документи утримує у себе ОСОБА_1 Також поясняв, що квартира АДРЕСА_2 мала гарний ремонт, зручне місце розташування, а квартира АДРЕСА_1 знаходилася на околиці міста та перебувала в стані, що потребував капітального ремонту, тому кошти виручені від продажу належної йому квартири повністю покривали ціну спірної квартири.

На пропозицію суду відповідач з представником пояснили, що не можуть забезпечити обставини на які вони посилаються показами свідків - учасників вказаних правочинів.

ОСОБА_1, в свою чергу, заперечувала, що утримує будь-які розписки щодо передачі коштів від продажу колишнім чоловіком належної йому квартири та придбання спірної квартири. Стверджувала, що продаж квартири АДРЕСА_2 та придбання квартири АДРЕСА_1 відбулося за ціною зазначеною в договорах і 59000 грн. були повністю витрачені в сумі ціни за придбання спірної квартири.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що кошти на придбання спірної квартири та ремонт він з дружиною надавав для полі пшення житлових умов їх доньки ОСОБА_1 Кошти які ОСОБА_2 отримав від продажу однокімнатної квартири і вклав в придбання спірної квартири склали приблизно ? вартості. Ремонт спірної квартири робив він разом із ОСОБА_2, але придбання матеріалів відбувалося за його кошт.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що мав намір, але не встиг купити квартиру АДРЕСА_2 за 31000 доларів США.

Свідок ОСОБА_11 показав, що є хрещеним батьком доньки сторін і знає зі слів відповідача, що той продав належну йому квартиру АДРЕСА_2 за 30-35 тис. доларів США, а за яку ціну куплялася спірна квартира він не знає.

Вирішуючи спір суд виходить з того, що підставою первісного позову є лише придбання спірного майна у шлюбі, а підставою зустрічного позову є придбання спірного майна за кошти, виручені від продажу майна належного відповідачу одноособово.

Відтак, через відсутність належних доказів, що підтверджують іншу ціну квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ніж та, що зазначені в договорах купівлі-продажу, суд виходить саме з договірної ціни зазначеної в договорах купівлі-продажу. Покази свідків - не учасників правочинів не є належними доказами на підтвердження ціни.

Коло належних доказів на підтвердження цього передбачено, зокрема, постановою ВСУ від 25 листопада 2015 р. у справі № 6-2333цс15, але відповідач, заперечуючи ціну, не забезпечив подання таких доказів.

Тому суд вважає що квартира АДРЕСА_1 була придбана як за особисті кошти відповідача 59000 грн., і в ідеальній частині, що відповідає цій вартості вона є його особистою власністю, так і за спільні сумісні кошти подружжя - 90000 грн. і в ідеальній частині, що відповідає цій вартості, вона є спільним сумісним майном подружжя.

Належних доказів щодо вкладання сторонами в ремонт спірної квартири особистих коштів суду не надано.

Тому суд визначає ідеальні частини таким чином.

Ідеальна частина, що належить ОСОБА_2 в спірній квартирі на праві особистої власності становить 99/250 з такого розрахунку: 59000 грн. / 1490 грн. (1% від 149000 грн.) = 39,60% або 396/1000 або 99/250.

Ідеальна частина, що належить сторонам, як спільна сумісна власність становить 151/250 з такого розрахунку: 90000 грн. /1490 грн. = 60,40% або 604/1000 або 151/250.

Суд вважає за можливе, як того просить позивачка поділити спільне майно шляхом виділу їй у власність ? його частини, а також задля визначеності частини відповідача виділити і йому таку ж частину, тобто по 151/500 частини.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені на 60,40%, тому з ОСОБА_2 на її користь належить стягнути 899,96 грн. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені на 39,60% тому з на його користь з ОСОБА_1 належить стягнути 590,04 грн. Застосовуючи залік остаточно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 309,92 грн.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний та зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на 151/250 частин квартири АДРЕСА_1 та поділити це майно, виділивши кожному у власність 151/500 частин даної квартири.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 99/250 частин квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог первісного та зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 309,92 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький