Справа № 345/2324/15-ц
Провадження № 22-ц/779/300/2016
Головуючий у 1 інстанції Галущак Л. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення із квартири, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом посилаючись на те, що вона є власником квартири №225 , що по пр. Л.Українки, 12 в м. Калуші і з 13.07.1994 року зареєстрована в даному житловому приміщенні. Однак на даний час проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, а в її квартирі проживають відповідачі по справі. Відповідачі її до квартири не допускають та влаштовують скандали, тобто своїми протиправними діями порушують право власника на вільне користування приватною власністю.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 04.11.2013 року зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити їй перешкод в користуванні квартирою №225 в будинку №12, що по пр. Лесі Українки в м. Калуші. Також позивачка, як власник квартири, 02.03.2015 року через нотаріуса попередила відповідачку ОСОБА_2 про звільнення житлового приміщення не пізніше 15 квітня 2015 року.

Однак не зважаючи на прохання власника квартири про її звільнення, відповідачі надалі продовжують там проживати та користуватися чужим житлом й у добровільному порядку не бажають звільняти приміщення. Просила виселити відповідачів із житлового приміщення - квартири №225 , що по пр. Л.Українки, 12 в м. Калуші Івано-Франківської області.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 із житлового приміщення - квартири №225 , що по пр. Л.Українки, 12 в м. Калуші Івано-Франківської області без надання іншого житла.

Стягнуто із ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 по 121.80 грн. судового збору.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що у квартирі, з якої її виселили, вона разом із чоловіком та малолітніми дітьми проживає з 2005 року, іншого житла не має. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, дана квартира єдине житло для проживання їх сімї.

Апелянт також вказує, що ними за час проживання зроблено євроремонт. Поміняно вікна, двері та опалення. Згідно довідок, їх сімя є малозабезпеченою, у власності земельних ділянок немає, інших сприятливих для проживання умов немає.

Вважає, що судом порушено норми Конституції України та Конвенції ООН «Про права дитини», оскільки виселено їх сімю без надання іншого житла не врахувавши інтереси малолітніх дітей.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів поданих у апеляційній скарзі, просила про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 також підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_2

Позивач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялась про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири №225, що по пр. Л.Українки, 12 в м. Калуші Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.05.1994 року і з 13.07.1994 року зареєстрована в даному житловому приміщенні (а.с.4-7).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що проживання відповідачів у спірній квартирі, як тимчасових мешканців, порушує право позивача на користування та розпорядження своєю власністю.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 04.11.2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, зобовязано відповідачів не чинити ОСОБА_4 перешкод в користуванні квартирою №225, що по пр. Л.Українки, 12 в м. Калуші Івано-Франківської області.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що в спірній квартирі без згоди позивачки на даний час проживають відповідачі по справі, які не є її членами сімї, у яких склались не приязні конфліктні стосунки.

Відповідно до положень ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За вимогами ст.109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином суд повно зясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку доказам та постановив рішення, яке відповідає матеріалам справи та вимогам закону, висновок суду першої інстанції про те, що проживання відповідачів у спірній квартирі, як тимчасових мешканців, порушує право позивача на користування та розпорядження своєю власністю - є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_6