Справа № 301/2421/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2016 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Фанта А.В., з участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Іршава, вул. Беляєва, №18, Закарпатської області, в цілому.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.12.2013 року помер батько позивачки ОСОБА_6 Спадкодавець залишив заповіт, згідно якого все своє майно заповідав в рівних частинах дітям ОСОБА_4 позивачу по справі, та ОСОБА_6 Спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки. Позивачка прийняла спадщину, однак не може оформити свідоцтво про право на спадщину та право власності на житловий будинок, який входить до складу спадщини, оскільки такий у встановленому порядку не зареєстрований. До числа спадкоємців, яка також прийняла спадщину, належить і відповідачка ОСОБА_5 Просила визнати за нею право власності на спадкове майно в цілому.

До початку розгляду справи по суті відповідачка ОСОБА_5 предявила зустрічний позов до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/6 частину нерухомого майна, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Іршава, вул. Беляєва, №18, Закарпатської області.

Зустрічний позов мотивовано тим, що відповідачка, будучи непрацездатною вдовою спадкодавця ОСОБА_6, має право на обовязкову частку у спадковому майні, не зважаючи на наявність заповіту на користь дітей спадкодавця - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Спадщину за ОСОБА_6 вона в установленому порядку прийняла, але не може оформити свідоцтво про право на спадщину та право власності на житловий будинок, який входить до складу спадщини, через відсутність правоустановлюючих документів на нерухоме майно. Просила визнати за собою право власності на 1/6 частину нерухомого майна, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Іршава, вул. Беляєва, №18.

Ухвалою Іршавського райсуду від 18.01.2016 року зустрічний позов ОСОБА_5 прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_4

Позивачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, у тому числі, через своїх представників, причини неявки суду не повідомила (а.с. 40, 57).

Представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у судовому засіданні зменшили позовні вимоги і просили визнати за позивачкою право власності на 5/6 частин житлового будинку, що розташований в м. Іршава, вул. Бєляєва, 18, в порядку спадкування за заповітом, оскільки відповідачка має право на обовязкову частку у спадщині, яка становить 1/6 частину. Зустрічний позов визнали, не заперечували проти його задоволення.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій основний позов визнала частково, а зустрічний позов підтримала у повному обвязі, просила розглянути справу по суті в її відсутності (а.с. 57, 58).

Представник відповідача ОСОБА_7 зменшені позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі і просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та зеперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає як зменшений позов ОСОБА_4, так і зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в м. Іршава, вул. Беляєва, №18, Закарпатської області, не зареєстрований. Згідно довідки виконкому Іршавської міськради №4487 від 14.12.2015 року, вказаний будинок згідно інвентарної справи на будинок №779 від 05.02.1973 року, належав ОСОБА_6 до дня його смерті 15.12.2013 року (а.с. 6). Технічний паспорт на вказаний житловий будинок виготовлений (а.с. 19-24). Будинок на надвірні споруди збудовано протягом 1973-1985 років на земельній ділянці, відведеній для будівництва.

ОСОБА_6 помер 15.12.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ №174963 від 07.05.2014 року (а.с. 3).

Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Іршавського нотаріального округу 24.05.2013 року, ОСОБА_6 все своє майно заповів дітям: доньці ОСОБА_4 позивачці по даній справі, та сину ОСОБА_6 ( а.с. 4). Вказаний заповіт не скасований і не змінений (а.с.8).

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 у передбачений законом строк та спосіб звернувся до нотаріальної контори з заявою, в якій відповідно до вимог ч.2 ст. 1274 ЦК України відмовився від прийняття спадщини на користь своєї сестри ОСОБА_4А.( а.с.9).

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 у передбачений законом строк та спосіб, відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.31).

Рішенням Іршавського райсуду від 11.08.2014 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, як між донькою та батьком (а.с.5).

Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Шлюб між спадкодавцем ОСОБА_6 та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений 28 серпня 2004 року ( а.с.45).

На день смерті ОСОБА_6 його вдова - відповідачка ОСОБА_5 була непрацездатною, отже, вона має право на обовязкову частку у спадщині. Дана обставина підтверджується довідкою УПФУ в Іршавському районі №24/07 від 12.01.2016 року ( а.с.46).

Спадкоємцями першої черги за ОСОБА_6 є троє осіб: вдова та двоє дітей.

Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Оскільки у разі спадкування за законом кожний із спадкоємців спадкував би по 1/3 частині, відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, розмір обов'язкової частки відповідача ОСОБА_5 у спадщині за померлим чоловіком становить 1/6 частину спадкового майна.

Спадкоємцям було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки житловий будинок, який входить до складу спадщини, не зареєстрований. Дана обставина підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.12.2015 року ( а.с.10).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідачка ОСОБА_5 визнала зменшений позов і не заперечувала проти визнання права власності на 5/6 частин вказаного будинку за позивачкою. Позивачка ОСОБА_4 визнала зустрічний позов і не заперечувала проти визнання права власності на 1/6 частину вказаного будинку за відповідачкою. Визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємці не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на житловий будинок, оскільки такий побудований у 1973 році, коли набуття права власності на нерухоме майно не повязувалося з його державною реєстрацією, тому такий не зареєстрований.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

У 1973 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної ОСОБА_2 СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_2 СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Отже, за вказаними Указом і постановою підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, яка згідно зі статтею 3607 ЦПК є обовязковою для судів.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Оскільки згідно запису в інвентарній справі на будинок №779 від 05.02.1973 року власником житлового будинку №18 по вул. Беляєва в м. Іршава вважався ОСОБА_6, спадкоємцем якого за заповітом є позивачка ОСОБА_4, а спадкоємцем, яка має право на обовязкову частку у спадщині є відповідачка ОСОБА_5, суд вважає як зменшені позовні вимоги, так і зустрічні позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1217, 1233, 1241, 1268, 1269, 1273 ч.1 та 1274 ч.1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 31, 57-60, 158 ч.2, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України,

р і ш и в :

Зменшений позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 5/6 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: м. Іршава, вул. Беляєва, №18,Закарпатської області.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: м.Іршава, вул. Беляєва, №18,Закарпатської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських