АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/913/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2129/16Головуючий у 1-й інстанції Беркута Л. Г. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Акопян В.І.

суддів: Гальонкіна С.А., Абрамова С.П.

при секретарі Маладиці Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк»( ПАТ « ВіЕйБі Банк») на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 19 травня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

28 серпня 2015 року ПАТ"ВіЕйБі Банк" звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за договором банківського обслуговування № ВLаЖГА 00059717 від 8.08.2011 року в сумі 99 045,67 грн.

В обґрунтування вказаних позовних вимог зазначено, що відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 10.08.2015 року складала 99 045,67 грн.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 19 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ"ВіЕйБі Банк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" заборгованість за договором банківського обслуговування BLаЖГА 00059717 від 08.08.2011 року станом на 10 серпня 2015 року в сумі 20 770грн. 77 коп., в тому числі: кредит 6434,20 грн.; відсотки - 3964грн., 87коп.; комісія за РО- 3937,50 грн.; пеня за прострочення платежів 6434,20грн.

Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення в повному обсязі позовних вимог ПАТ "ВіЕйБі Банк", вказувало на неналежне дослідження судом доказів у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 08 серпня 2011 року ПАТ" ВіЕйБі Банк" уклав з ОСОБА_3 договір банківського обслуговування № BLаЖГА 00059717, згідно якого банк надав йому кредитні кошти на споживчі потреби в сумі 9 000 грн. з процентною ставкою 15% річних з терміном повернення 08 серпня 2014 року.

Позичальник зобов'язувався не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ "ВіЕйБі Банк", вказаний в п.6 Спеціальної частини договору у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом ( а.с.3-13).

Згідно п. 4 Спеціальної частини договору, комісія за управління кредитом становить 1,75 % від суми кредиту.

Відповідно до п.2.5.3 договору погашення боргових зобов'язань позичальника за договором здійснюється шляхом списання банком коштів з рахунка-кореспондента щомісячно в дату, передбачену чинною на день оплати редакцією графіка, та в черговості, передбаченій п.2.5.6 Загальної частини договору.

Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка на 10.08.2015 року складає 99 045,67 грн., з яких: 9 000грн. - заборгованість по тілу кредиту; 5172грн. 90 коп.- заборгованість по відсотках; 5512,50грн. - комісії за РО; та 79 560,27грн. - плати за пропуск платежів.

В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що відповідач 08.08.2011 року одержав кредитні кошти та сплатив кредит лише 9.08.2011 року - 200грн., після чого жодних платежів в рахунок погашення заборгованості не проводив.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником обов'язку, передбаченого п.3.3.3. загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному в п.8 спеціальної частини договору тобто 25,00 % .( а.с.9).

Пунктом 4.3. договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 спеціальної частини договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов'язань. ( а.с. 9).

Встановивши, що банк належним чином виконав умови Договору та надав позичальнику кредит в сумі 9000 грн., а останній порушував умови зобов'язання за договором, суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629ЦК України).Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626ЦК України)

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення -невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів ,належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Із встановлених у справі обставин вбачається, що по кредитному договору було встановлено конкретний розмір мінімальних щомісячних платежів, погашення заборгованості регулюється п.п. 2.5.1, 2.5.2Договору та графіком погашення заборгованості, який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до норм ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Колегія суддів, проаналізувавши умови спірного кредитного договору та враховуючи норми матеріального права, погоджується з висновками місцевого суду, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу та обраховуватися по кожному черговому платежу.

Дані висновки не суперечать правовим позиціям, сформульованим в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013року у справі №6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 19 листопада 2014 року в справі № 6-160цс14, від 03 червня 2015 року в справі № 6-31цс15.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що банком пропущено строк позовної давності, суд підставно застосував позовну давність щодо кожного щомісячного платежу.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредиту та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, починаючи з 8-го числа кожного місяця.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254ЦК України спливає у відповідне число місяця.

Із умов договору вбачається, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком, договором також встановлена відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору та графіком погашення кредиту встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Доводи апеляційної скарги, в частині не вірності застосування судом позовної давності до кожного чергового платежу, суперечать нормам матеріального права.

Судом застосована позовна давність за заявою відповідача, що відповідає нормам ст. 267 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування строків позовної давності і стягнення заборгованості по тілу кредиту - 6434,20грн.; по процентах - 3964,87грн.; та комісії -3937,50 грн. за період з серпня 2012 року по серпень 2015 року.

Вірними є висновки місцевого суду в частині нарахування позивачем пені в межах річного строку.

Відповідно до вимог п.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки(пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Із матеріалів справи вбачається, що розмір пені(неустойки) значно перевищує розмір збитків, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про зменшення розміру пені до розміру заборгованості по кредиту, що відповідає правовій позиції ВСУ від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалене судом першої інстанції рішення про часткове задоволення позовних вимог спричинить штучне зменшення ліквідної маси, що порушить права держави в особі Фонду гарантування та права інших кредиторів, колегія суддів вважає безпідставними. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулась до суду з позовом від імені банку, спір витікає із цивільно- правових відносин зобов'язального права щодо виконання умов кредитного договору. В цивільному судочинстві всі особи мають рівні права та можливості щодо захисту своїх прав і інтересів.

Висновки місцевого суду зроблено на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів позивача та заперечень відповідача, з урахуванням норм матеріального та процесуального прав та правових висновків Верховного Суду України, підстав для зміни чи скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, ст.ст. 307, 308, 315, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відхилити.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.І.Акопян

Судді: С.А.Гальонкін

П.С.Абрамов