У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного Харківської області від 18 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що незаконними діями представників прокуратури щодо ОСОБА_2 незаконно була порушена кримінальна справа, внаслідок чого він незаконно тримався під вартою в СІЗО, при цьому перебував у тяжкому стані онкохворого. 21 липня 2011 року кримінальне провадження було закрито. В результаті незаконних дій працівників прокуратури він став інвалідом ІІ групи, тривалий час перебував в СІЗО, що спричинило його фізичний та душевний біль.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 150 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списання цих сум, з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 серпня 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та оскаржуваними судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з доведеності факту незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності та заподіяння йому в результаті бездіяльності представників прокуратури Полтавської області значних моральних страждань, які суд оцінив у розмірі 150 000 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності позивачем того, що саме дії та бездіяльність прокуратури по неналежному здійсненню нагляду за умовами триманні позивача під вартою в СІЗО призвели до того, що йому не була надана необхідна медична допомога, що спричинило глибокі та тривалі моральні, психологічні та фізичні страждання, тривале погіршення умов життя. При цьому судом зазначено, що позивач використав право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року, зміненого рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України та УМВС України в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи в якості обвинуваченого, незаконного взяття та тримання під вартою задоволені частково, і стягнуто з Державної казначейської служби моральну шкоду в розмірі 250 000 грн та рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року зазначене рішення було змінено та зменшено розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 до розміру 50 000 грн, тобто на даний час рішення набрали законної сили.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачу вже відшкодовано моральну шкоду за рахунок держави, тому правомірно відмовив ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог.

Такий висновок суду є обґрунтованим та узгоджуються з матеріалами касаційного провадження, при встановленні зазначених фактів судом апеляційної інстанції не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно визначено характер спірних правовідносин та застосовано положення ст. ст. 1173, 1174, 1166, 1176 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі, застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2

Доводи та обставини, на які посилається ОСОБА_2 у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного Харківської області від 18 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович