Справа № 199/5057/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21.10.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Піонтковська Олена Олегівна, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на 40/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на 40/100 частин домоволодіння в порядку спадкування.

В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що її прабабусі ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.11.1982 року, виданого на підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 11.10.1967 року, належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1

Згідно з договором дарування від 25.12.1982 року, посвідченим Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_4 подарувала своїй дочці ОСОБА_5 60/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які складалися з: в житловому будинку А-1 житлової кімнати площею 13.9 кв.м., сіни а-1, зазначені в технічному паспорті як квартира №2, та сарай В, літня кухня Г. В квартирі №2 проживали ОСОБА_5 зі своєю сім'єю - чоловіком ОСОБА_6 і сином ОСОБА_2 (відповідачем по справі).

В інших 40/100 частинах житлового будинку, які складали квартиру № 1, проживали ОСОБА_4 з дочкою ОСОБА_7 (бабусею позивачки) та онуками ОСОБА_8 (матір'ю позивача) і ОСОБА_9.

Таким чином, житловий будинок було розділено на дві окремі квартири з окремими входами, в яких проживали дві сім'ї.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла прабабуся позивача, ОСОБА_4. Після її смерті спадщину у вигляді 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 прийняла дочка померлої ОСОБА_7 (дівоче прізвище - ОСОБА_7) як спадкоємиця першої черги за законом, шляхом вступу в управління та володіння зазначеним спадковим майном, оскільки разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4, як на час смерті так і після її смерті проживала в квартирі №1 житлового будинку АДРЕСА_1, що складали 40/100 частин.

Інша спадкоємиця першої черги за законом, дочка померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 не зверталась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті матері ОСОБА_4, тобто не прийняла спадщину, оскільки на час смерті матері постійно проживала разом зі своєю сім'єю: чоловіком ОСОБА_6 і сином ОСОБА_2 у окремій (з окремим входом) квартирі № 2 житлового будинку АДРЕСА_1, що складали 60/100 частин.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_8.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла бабуся позивача ОСОБА_7.

Після смерті матері та бабусі опікуном позивача була призначена ОСОБА_5 (мати відповідача), згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради № 222/5 від 21.07.2006 року.

Від свого народження 27 липня 1994 року, а також під час знаходження під опікою позивачка проживала та до теперішнього часу проживає в квартирі №1 житлового будинку АДРЕСА_1, що складають 40/100 частин.

29.04.2012 року померла опікун позивача, ОСОБА_5 (мати відповідача). Після її смерті спадщину у вигляді 60/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1, що належали померлій на підставі договору дарування від 25.12.1982 року прийняв її чоловік ОСОБА_6, а після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 спадщину прийняв син ОСОБА_2 (відповідач по справі). Однак, відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 батька ОСОБА_6 не тільки на 60/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1, а й на 40/100 частин, що належали на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.11.1982 року ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6. Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому видано ОСОБА_2 (відповідачу) приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Піонтковською Оленою Олегівною 17.02.2015 року.

На даний час 60/100 частини вказаного домоволодіння з господарськими будівлями, що складаються з квартири №2, сараю В та літньої кухні Г, які раніше належали ОСОБА_5, та які отримав в спадщину відповідач, відповідачем ОСОБА_2 вже продані. На 60/100 частини спірного домоволодіння позивач не претендує.

У 40/100 частинах домоволодіння, що складаються з квартири №1, які належали прабабусі позивача ОСОБА_4 згідно зі свідоцтвом про право власності від 16.11.1982 року, позивачка проживає і до цього часу.

Позивач просить суд встановити факт прийняття ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 спадщини у вигляді 40/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 матері ОСОБА_4; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.02.2015 року на домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому на ім'я ОСОБА_2, видане 17.02.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Піонтковською О.О. - в частині права на спадщину на 40/100 частин домоволодіння, що належали ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, на підставі свідоцтва про право власності від 16.11.1982 року; та визнати за нею право власності на 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за правом представлення після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 бабусі ОСОБА_7.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали в повному обсязі позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються.

Відповідач проти позову заперечував в повному обсязі. Вважає, що бабуся позивачки ОСОБА_7 не прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4, оскільки не проживала в спірному домоволодінні, посилаючись, що в 1978 році опікуном над дітьми ОСОБА_7 - ОСОБА_8 і ОСОБА_9 була призначена ОСОБА_4, а ОСОБА_7 вела аморальний спосіб життя.

Третя особа, приватний нотаріус ДМНО Піонтковська О.О., надала суду письмові пояснення по суті позовних вимог, наполягала на тому, що свідоцтво про право на спадщину видане нею за наявності визначених законом підстав та з дотриманням передбаченої процедури. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити і справу розглянути у її відсутність.

Представник третьої особи, четвертої Дніпропетровська державної нотаріальної контори, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, її представника та відповідача по справі, пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.11.1982 року, виданого на підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 11.10.1967 року та зареєстрованого Дніпропетровським МБТІ і записаного в реєстрову книгу під № 409 за реєстровим № 49.

Згідно з договором дарування від 25.12.1982 року, посвідченим Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 60/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які складалися з: в житловому будинку А-1 житлової кімнати площею 13.9 кв.м., сіни а-1, зазначені в технічному паспорті як квартира №2, та сарай В, літня кухня Г.

В квартирі №2 з окремим входом (60/100 частин) проживали ОСОБА_5 зі своєю сім'єю - чоловіком ОСОБА_6 і сином ОСОБА_2, що не заперечувалось відповідачем ОСОБА_2

В інших 40/100 частинах житлового будинку, які складали квартиру № 1 проживали ОСОБА_4 з дочкою ОСОБА_7 (бабусею позивача) та онуками ОСОБА_8 (матір'ю позивача) і ОСОБА_9, що підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_11

Таким чином, житловий будинок було розділено на дві окремі квартири з окремими входами, в яких проживали дві сім'ї, що відповідало вимогам ст. 118 ЦК України в редакції 1963 року.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла прабабуся позивача, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 2113.

Після її смерті відкрилася спадщина на 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що належали померлій на підставі свідоцтва про право власності від 16.11.1982 року. Спадкоємиця першої черги за законом, донька померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_7 (дівоче прізвище - ОСОБА_7), згідно зі ст.ст.548, 549 ЦК України в редакції 1963 року прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння зазначеним спадковим майном, оскільки проживала в спадкових 40/100 частинах, що складалися з квартири №1 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4, на час її смерті так і після її смерті проживала в квартирі №1 житлового будинку АДРЕСА_1. Оскільки документальних доказів реєстрації та проживання ОСОБА_7 на момент смерті матері не збереглося ( домова книга розпочата в 2001 році (а.с.35 т.1), дані в Державній міграційній службі не збережені (а.с.198 т.1), суд приймає за належні та допустимі докази факту прийняття спадщини ОСОБА_7 пояснення свідків ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_11, які є сусідами позивача, тривалий час проживають біля спірного домоволодіння. А саме, допитані в судовому засіданні зазначені свідки підтвердили факт проживання ОСОБА_7 разом з матір'ю ОСОБА_4 в одній квартирі житлового будинку на час смерті ОСОБА_4, та пояснили суду, що похованням матері займалась ОСОБА_7, а ОСОБА_5 часто сварилась з матір'ю та на похоронах ОСОБА_4 вони її не бачили. ОСОБА_7 і після смерті продовжувала проживати в квартирі матері, а в 2000 році після смерті сина ОСОБА_9 вона пішла жити до іншого чоловіка, після чого свідки бачили, як вона приходила декілька разів до дочки ОСОБА_8 та онуки ОСОБА_1Б та в 2006 році їм стало відомо про смерть ОСОБА_7

Доказів протилежного відповідачем суду не надано, а саме: свідок ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина відповідача, суду пояснила, що ніколи не бачила ОСОБА_7 на території домоволодіння, на час смерті ОСОБА_4 в 1987 році їй відомо зі слів чоловіка (відповідача), що ОСОБА_7 не проживала в квартирі зі свою матір'ю. До твердження відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що ОСОБА_7 не проживала в квартирі №1 зі свою матір'ю на час її смерті в 1987 році суд відноситься критично, оскільки нас смерті бабусі йому було 12 років. Рішення виконкому АНД райради від 25.08.1978 року щодо призначення опікуна над неповнолітніми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є доказом лише ухилення ОСОБА_7З від виконання своїх батьківських обов'язків та не спростовує її фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном у вигляді 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Спадкоємиця ОСОБА_7 не отримувала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на 40/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

Інша спадкоємиця першої черги за законом, донька померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 не зверталась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті матері ОСОБА_4, та не проживала з померлою на час відкриття спадщини, тобто не прийняла спадщину, оскільки на час смерті матері постійно проживала разом зі своєю сім'єю: чоловіком ОСОБА_6 і сином ОСОБА_2 у окремій квартирі № 2 житлового будинку АДРЕСА_1, що складали 60/100 частин.

Згідно з даними Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 не відкривалась.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_8.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла бабуся позивача ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 40/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Позивач є спадкоємцем ОСОБА_7 за правом представлення згідно вимог ст. 1266 ЦК України та прийняла спадщину у вигляді 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 відповідно до вимог ч.4 ст. 1268 ЦК України як малолітня особа.

Після смерті матері та бабусі опікуном позивача була призначена ОСОБА_5 (мати відповідача), згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради № 222/5 від 21.07.2006 року.

Від свого народження 27 липня 1994 року, а також під час знаходження під опікою позивачка проживала та до теперішнього часу проживає в квартирі №1 житлового будинку АДРЕСА_1, що складають 40/100 частин, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України.

29.04.2012 року померла опікун позивача, ОСОБА_5 (мати відповідача). Після її смерті спадщину у вигляді 60/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1, що належали померлій на підставі договору дарування від 25.12.1982 року прийняв її чоловік ОСОБА_6, а після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 спадщину прийняв син ОСОБА_2, відповідач по справі.

17.02.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Піонтковською Оленою Олегівною було видано відповідачу ОСОБА_2, згідно з яким він успадкував 60/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 батька ОСОБА_6, що належали померлій 29.04.2012 року ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 25.12.1982 року, та 40/100 частин домоволодіння, що належали на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.11.1982 року ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане не мала права на спадкування, а також в інших випадках

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт прийняття спадщини спадкоємицею першої черги за законом, донькою померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_7, згідно зі ст.ст.548, 549 ЦК України в редакції 1963 року шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном у вигляді 40/100 частини домоволодіння, тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в повному обсязі.

Суд не приймає до уваги заперечення проти позову третьої особи, приватного нотаріуса ДМНО Піонтковської О.О., оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами. Наявність інших спадкоємців у ОСОБА_7, крім позивача, які б в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті останньої, судом не встановлено, та третьою особою належними та допустимими доказами суду не підтверджено

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складається з судового збору в розмірі 2283,23 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 212-218 ЦПК України, ст.ст. 529,548,549 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст. 1266,1268,1301 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на 40/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом,- задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, спадщини у вигляді 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_2 17 лютого 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Піонтковською Оленою Олегівною в частині права на спадщину у вигляді 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4, та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, які складаються з: квартири №1 загальною площею 21,4 кв.м, житловою площею 6,2 кв.м. у житловому будинку літ.А-1 з прибудовами літ. а-1,а1-1, ганком літ.а,загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м.; в загальному користуванні співвласників вбиральня літ.Д, погріб літ.Б, споруди,замощення №1-8,І.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі,які складаються з судового збору, в розмірі 2283,23 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при проголошенні рішення,- у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя