УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду

м. Києва від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22 грудня 2014 року ОСОБА_5 позичив у нього грошові кошти в сумі 500 тис. дол. США для придбання квартири, що підтверджується договором позики грошей і письмовою розпискою. Станом на 14 серпня 2015 року відповідач не повернув грошові кошти та за ним рахується заборгованість в розмірі, згідно офіційного курсу Національного банку України, 11 099 371 грн 22 коп. Позивач вважає, що відповідачі, які є подружжям, є солідарними боржниками за договором позики від 22 грудня 2014 ролу, оскільки за наслідками укладення вказаного договору позики та за рахунок отриманих за договором коштів був погашений борг за квартиру (договір в інтересах сім'ї), отже боргові зобов'язання перед ним виникли у обох відповідачів. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з кожного з відповідачів по 251 417,81 дол. США, що еквівалентно 5 549 685 грн 61 коп., з яких: частина неповернутої позики у сумі 150 тис. дол. США, 3% річних у сумі 1 417,81 дол. США, що еквівалентно 31 296 грн 11 коп. та судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 7 березня

2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь

ОСОБА_4 заборгованість за договором позики грошових коштів

від 22 грудня 2014 року у сумі 251 417,81 дол. США, що еквівалентно 5 549 685 грн 61 коп, з них: частина неповернутої позики у сумі

250 тис. дол. США, що еквівалентно 5 518 389 грн 50 коп., 3% річних у сумі 1 417, 81 дол. США, що еквівалентно 31 296,11 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики грошових коштів від 22 грудня 2014 року у сумі 251 417,81 дол. США, що еквівалентно 5 549 685 грн 61 коп, з них: частина неповернутої позики у сумі 250 тис. дол. США, що еквівалентно 5 518 389 грн 50 коп., 3% річних у сумі 1 417,81 дол. США, що еквівалентно 31 296,11 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 500 тис. дол. США боргу та 3% річних у розмірі 2 835,62 дол. США, а всього 502 835,62 дол. США, що еквівалентно 11 099 371 грн 22 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України).

У відповідності з вимогами ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК Українип ередбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2014 року ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 500 тис. дол. США, що підтверджується договором позики грошових коштів і письмовою розпискою.

У договорі позики та розписці про отримання грошей, не зазначено на які цілі бралася позика.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми з ОСОБА_6 та відмовляючи в цій частині в позові, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що кошти в борг отримані ОСОБА_5, тому цивільно-правова відповідальність наступає саме для нього. Той факт, що розписка написана ним і кошти отримані за час шлюбу з ОСОБА_6, не свідчить про те, що договір позики було укладено в інтересах сім'ї, кошти було використано в інтересах сім'ї, що ОСОБА_6 давала згоду на укладення такого договору і знала про нього. Зазначені юридично важливі обставини позивач не довів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Судом апеляційної інстанції дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:М.Є. Червинська
Л.М. Мазур
Т.О. Писана