Справа № 350/902/15-ц
Провадження № 22-ц/779/401/2016
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

за участю: представника апелянта ОСОБА_2- ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за порушення виконання зобов'язання, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 18 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з зазначеним позовом, мотивуючи тим, що внаслідок неналежного виконання договору позики у ОСОБА_4 перед ним виник борг, який станом на 11.11.2013 року становив 12 200 доларів США. Дана сума в гривневому еквіваленті в розмірі 96 000,16 грн. стягнута на користь ОСОБА_2 11.11.2013 року рішенням Рожнятівського районного суду. Оскільки дане рішення суду належним чином не виконано, позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_4 інфляційні втрати за 19 місяців з суми боргу за договором позики в розмірі 67 282,37 грн. та 3% річних від простроченої суми за 543 дні прострочення у розмірі 4023,42 грн.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 18.12.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи, що при вирішенні справи були допущені порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не виконав зобов'язання у строк зазначений в договорі позики, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті 3% річних, яка станом на 08.06.2015 року становить 709,0 долари США. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених ст.625 ЦК України. Дана правова позиція підтверджена судовою практикою Верховного Суду України. Суд в порушення норм матеріального права необґрунтовано вважав, що 3 % річних за невиконання грошового зобов'язання предметом якого є іноземна валюта не підлягає до задоволення. Апелянт просив оскаржуване рішення в частині відмови в стягненні трьох процентів річних за порушення виконання грошового зобов'язання скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на його користь 709,04 долари США, що еквівалентно 16 695,34 грн. по курсу НБУ станом на 21.12.2015 року.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюється еквівалентом іноземної валюти, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за невиконання грошового зобов'язання предметом якого є іноземна валюта є безпідставним.

Встановлено, що відповідно до договору позики, на підтвердження чого надана розписка від 16.02.2013 року ОСОБА_2 позичив ОСОБА_4 12200 доларів США, та останній зобов'язався повернути вказані кошти до липня 2013 року.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 11.11.2013 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто 96 000,16 грн. боргу.

На виконання вказаного рішення 13.02.2013 року видано виконавчий лист, який перебуває в ВДВС Рожнятівського РУЮ.

З виписки з рахунку вбачається, що ОСОБА_4 29.04.2015 року перерахував на виконання рішення суду 5850 грн., 17.07.2015 року - 65863,64 грн., 07.11.2015 року 2148,09 грн., а всього - 73 861, ,73 грн. (а.с. 100).

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Відповідно до пп. 17, 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Зважаючи на наведені положення законодавства суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи позивача про стягнення на його користь 3% річних за прострочення виконання зобов'язання.

Разом з тим, як вбачається з вимог позовної заяви, ОСОБА_2 просив стягнути на його користь з ОСОБА_4 3% річних від простроченої суми за 543 дні ( з 11.11.2013 року по 08.06.2015 року) в розмір 4023,42 грн. виходячи з розрахунку - 90150,16 грн. боргу Х 3% /365 Х543 дні. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про стягнення на його користь 3% річних за 708 днів прострочення виконання зобов'язання за період з 01.07. 2013 року по 08.06.2015 року в іноземній валюті в розмірі 709,04 доларів США.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 і 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Можливість реалізації права позивача відповідно до ст.27 ЦПК України збільшити розмір позовних вимог обмежується стадією розгляду справи в суді першої інстанції, тобто до винесення судом рішення.

За таких обставин колегія вважає, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2. підлягає стягненню сума 3% річних за прострочення виконання зобов'язання, заявлена в позовній заяві в розмірі 4023,42 грн.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, судове рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Також, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягає зміні розподілу судових витрат. (243,60 грн. за І інстанцію + 535,92 грн. за апеляцію).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 18 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 трьох процентів річних за порушення виконання грошового зобов'язання скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 жителя АДРЕСА_2 три проценти річних за порушення виконання грошового зобов'язання в розмірі 4023 грн. 42 коп. та 779,52 грн. сплаченого судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський

І.О. Максюта