Головуючий суду 1 інстанції - Попова О.М.
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 426/5611/16-ц
Провадження № 22ц/782/641/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» серпня 2016 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Романченка В.О., Назарової М.В.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 30 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист», треті особи - Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного Управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Головне Управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 30 червня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» про стягнення заборгованості по заробітній платі, треті особи - Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 30 червня 2016 року та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 06 червня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків у п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали. В ухвалі зазначалося, що позивачу необхідно надати до суду копії ухвали про відмову у прийнятті його заяви про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, або ухвали про скасування судового наказу.

Позивачем на виконання ухвали суду від 06 червня 2016 року надано пояснення в яких він зазначає, що наявність спору щодо права на отримання та розміру заборгованості стосується усіх працівників ДП «Укршахтгідрозахист» та не потребує доказів особистого його звернення та отримання відповіді згідно ч.3 ст.61 ЦПК України.

Повертаючи позовну заяву позивачу суд першої інстанції виходив із того, що не зважаючи на зазначені в ухвалі вимоги та наданий термін для виправлення недоліків позовної заяви, позивачем ці вимоги не виконані.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить нормам процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України заява повертається у випадку, коли подана заява без дотримання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 цього Кодексу.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху та повертаючи останню позивачу у зв'язку з не виправленням недоліків позовної заяви, а саме з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 121 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував положення п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, якими передбачено, що заява повертається у випадку, коли подана без дотримання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 цього Кодексу.

Наведене дає підстави для висновку про те, що недотримання порядку, визначеного ч. 3 ст. 118 ЦПК України не є підставою для залишення позовної заяви без руху, а має наслідком застосування положень п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

Також із змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що останній просить суд стягнути з відповідача як заборгованість по заробітній платі, так і вихідну допомогу.

Структура заробітної плати визначається Законом України «Про оплату праці» та Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13.01.2004 року.

Відповідно до п. 3.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13.01.2004 року, до інших виплати, що не належать до фонду оплати праці, належать суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що суми вихідної допомоги не належать до фонду оплати праці.

Проте, судом першої інстанції не враховано, що позовна заява ОСОБА_2 складається не лише з вимоги про виплату заробітної плати, за якою може бути виданий судовий наказ, і яка передбачена статтею 96 ЦПК України, а і з вимоги про стягнення вихідної допомоги, видача судового наказу за якою не передбачено і яка підлягає захисту у порядку позовного провадження.

Згідно п.1 ч.1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема, у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо: 1) заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу; 2) із заяви і поданих документів вбачається спір про право; 3) наявні обставини, зазначені у пунктах 2-5 частини другої статті 122 цього Кодексу.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011 року наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України.

В пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011 року передбачено, що не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Однак, суд не звернув уваги на зазначені вище норми права та не врахував те, що позивач звертаючись до суду з позовом про стягнення заробітної плати посилався на відмову відповідача у добровільному порядку сплатити суму заборгованості з огляду на відсутність первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували розмір заборгованості та сам факт звільнення позивача, а також його фактичне переміщення на підконтрольну українській владі територію.

Отже зазначені вище обставини свідчать про наявність між сторонами спору про право, тому вимоги позивача підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що при поверненні позовної заяви позивачу по справі суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для його вирішення, тому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, ухвалу суду слід скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 118, 121, 209, 303, 312, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 30 червня 2016 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання у встановленому законом порядку.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: