АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/4560/16 Головуючий 1 інст. - Сугачова О.О.
Справа № 643/3299/15-ц Доповідач - Карімова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зобов'язання вчинення певних дій та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину гаражу,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 1/6 частину гаражу, що знаходиться по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову посилалася на те, що після відкриття спадщини вона як спадкоємець за законом першої черги в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримувала та подалі в судовому порядку не встановлювала своє право на 1/6 частину спірного гаражу в порядку спадкування законом. Оскільки ОСОБА_3 користується вказаним гаражем одноособово та не надає їй можливості користуватися спадковим майном, просила задовольнити її позов та судові витрати покласти на відповідача.

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, який подалі уточнив, та просив визнати за ним право власності на 1/6 частину гаражу АДРЕСА_2. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не прийняла спадщину у встановленому законом порядку, просив відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України припинити право ОСОБА_4 на 1/6 частку спірного гаражу з виплатою її вартості та визнати за ним право власності на цю частку гаражу. При цьому, враховуючи вартість гаражу в розмірі 44462грн., вартість 1/6 його частини - 7410 грн., ОСОБА_3 відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 7410грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на 1/6 частину гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, а також відмовлено в задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року, провадження за позовом ОСОБА_4 закрити та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вважає, що оскільки ОСОБА_4 не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та не отримала свідоцтва про право власності на 1/6 частину гаражу в нотаріальній конторі, тому право власності на спірний гараж нею було втрачено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року скасовано рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/6 частину гаражу за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та закрито провадження у справі в цій частині на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - зміні, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_5 на праві власності належавгараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді спірного гаражу.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 527 та 529 ЦК України (у редакції 1963р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого. До числа спадкоємців першої черги належать діти спадкодавця.

Згідно відповіді завідувача Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори за № 2424/0214 від 29.04.2015 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 15.04.2015 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, який мешкав: АДРЕСА_1, 11січня 1997 року було подано заяву від дочки ОСОБА_4, яка мешкає в АДРЕСА_1, про прийняття спадщини, заява зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 15 та заведено спадкову справу 11/1997р. Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини від спадкоємців не надходило(а.с.26).

06.10.1999 року було подано заяву від імені сина ОСОБА_3, який мешкає в АДРЕСА_1, про те, що спадщину прийняв та з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину гаража в ? частці, розташованого по АДРЕСА_2, а ? частку залишити відкритою за іншими спадкоємцями, заява зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1030, спадкова справа 11/1997р.

06.10.1999 р. за р.№ 3-1410 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_3, на 1/3 частину гаража в ? частці, розташованого по АДРЕСА_2, а на ? частку вищезазначеного спадкового майна свідоцтво про право на спадщину ще не видано, залишено відкритою за іншими спадкоємцями (а.с. 26).

Як вбачається з копії рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.08.1999 року за ОСОБА_6 визнано право власності на 2/3 частки гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ( ? частина як сумісного майна подружжя та 1/6 частина у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 ( а.с. 38).

Вищезазначені обставини не оспорювалися й представниками ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень при набранні чинності Цивільного Кодексу України з 01.01.04р. зазначений Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила зазначеного Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У зв'язку з тим, що спадкоємці померлого ОСОБА_5 була прийнята його спадкоємцями ( в тому числі й сторонами у справі) під час дії ЦК УРСР, судом першої інстанції правильно застосовано до виниклих правовідносин вимоги цього Кодексу, а не норми ЦК України.

Відповідно до вимог ст.. 561 ЦК УРСР видача свідоцтва про право на спадщину будь-яким строком не обмежено.

Аналогічні вимоги щодо строку видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину передбачено і в ч.1 ст. 1298 ЦК України.

Вищенаведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що , ОСОБА_4 втратила право власності на частку гаражу, оскільки не звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Судом першої інстанції обґрунтовано на підставі вищенаведених доказів зроблений висновок про те, що зустрічний позов ОСОБА_3 є передчасним, з тих підстав, що право власності на спірний гараж ОСОБА_4 ще не набуто, оскільки набуття права власності на нерухоме майно настає з моменту його державної реєстрації, а відповідно до вимог ст. 355 ЦК України спільна власність є різновидом права власності.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що відповідно до вимог ст. 344 ЦК України він набув право власності на спірний гараж за набувальною давністю, оскільки у своєму позові від 09.12.2015 року таких підстав ОСОБА_3 не зазначав.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 відповідають вимогам ст. 308 ЦПК України, і доводи апеляційної скарги не спростовують ці висновки.

Між тим колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є інвалідом другої групи і відповідно до вимог п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання нею позовної заяви.

Стягуючи з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн., суд першої інстанції виходив із зазначених вимог Закону та тієї обставини, що позов ОСОБА_4 задоволено.

Оскільки ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 про визнання права власності провадження у справі закрито, то судовий збір з ОСОБА_3 стягненню не підлягає, а судові витрати відповідно до вимог ч.4 ст. 88 ЦПК України компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317,319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: