У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних, матеріальних збитків, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості по орендній платі, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних, матеріальних збитків. Свої вимоги мотивував тим, що 11 лютого 2015 року з відповідачем укладено договір оренди №11/2, відповідно до якого позивач передав відповідачу майно в оренду згідно акту прийому-передачі від 11 лютого 2015 року, за що відповідачем не сплачено орендну плату. Позивач на адресу відповідача направляв лист з вимогою сплатити борг. Однак станом на 10 вересня 2015 року борг відповідачем не погашено. Просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 12 480,00 грн., пеню в розмірі 24 960,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 213,31 грн., три відсотки річних у розмірі 212,33 грн., матеріальні збитки у розмірі 23 930,00 грн. та судовий збір.

Справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з положенням ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до вимог ст.1 ГПК України захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність, без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, здійснюється шляхом звернення до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ.

Статтею 283 ГК України регулює правовідносини, що виникають з договору оренди майна в сфері господарювання

Так, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди можуть бути:державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання;нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення);інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання. Оренда структурних підрозділів державних та комунальних підприємств не повинна порушувати виробничо-господарську цілісність, технологічну єдність даного підприємства. Законом може бути встановлено перелік державних та комунальних підприємств, цілісні майнові комплекси яких не можуть бути об'єктом оренди. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач є фізичною особою підприємцем, який уклав з відповідачем договір оренди.

Тому, оскільки спірні правовідносини фактично виникли при здійсненні позивачем підприємницької діяльності та підвідомчі господарському суду, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна бути розглянута господарським судом.

Відповідно до ст.115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї повертається позивачеві.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України заява повертається позивачеві, коли справа не підсудна цьому суду.

Враховуючи, що справа не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва, позовну заяву необхідно повернути позивачеві для подання до належного суду.

Керуючись ст.ст. 109, 115, 121, 209, 210, п.3 ч.1ст.293 ЦПК України, суддя,

у х в а л и в :

позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних, матеріальних збитків повернути.

Роз'яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. Є. Арапіна