Провадження № 2/638/1864/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

секретаря - Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Шостої Харківської державної нотаріальної контори про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із позовом, яким просив визнати причини пропуску строків, визначених ч.1 ст.1270 ЦК України поважними та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, який помер 20.01.2013, до нотаріальної контори терміном на два місяці після набрання рішенням чинності.

В обґрунтування вимог позивачем вказано про те, що 20 січня 2013 року помер рідний дядько позивача по справі - ОСОБА_3, який був братом батька позивача, ОСОБА_4 (Федоровича), ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 21 вересня 1995 року. Як стверджує позивач, інших живих родичів його дядько не мав.

Проживання у різних областях країни та відсутність близьких відносин між ОСОБА_3 та позивачем по справі слугували причиною відсутності спілкування та не підтримання зв'язків між собою. Про смерть ОСОБА_3 позивач по справі дізнався в телефонній розмові від знайомого лише в грудні 2014 року. Крім того, на виправдання пропущення строку подання заяви про прийняття спадщини позивачем вказано про те, що позивач тривалий час займався лікуванням та часто перебував на стаціонарному лікуванні протягом 2013 року.

27 липня 2015 року представником позивача по справі ОСОБА_5 була направлена заява щодо прийняття спадщини за законом ОСОБА_1 до Шостої Харківської державної нотаріальної контори.

04 серпня 2015 року на імя представника позивача було надіслано відповідь відповідно до якої, була надана інформація про те, що після померлого 20 січня 2013 року ОСОБА_3 28 січня 2015 року вже було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я відповідача ОСОБА_6 на грошовий вклад з нарахованими відсотками та усіма видами начислень, що знаходяться в ПАТ ВіЕйБі Банк.

Окрім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 41725521 від 04.08.2015 року, належна померлому квартира № 3, що розташована в будинку № 1 по вул. 23 Серпня у м. Харкові станом на сьогоднішній день належить ОСОБА_2. Підставою виникнення права власності є рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, виданого 25.11.2014 року справі №638/16695/13-ц.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та наполягала на його задоволенні, представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову, представник Шостої ХДНК просив суд розглянути справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, зваживши докази по справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з вимогами частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, згідно рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 25.11.2014 року по справі № 638/16695/13-ц, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності №1-94-29924 від 31 травня 1994 року.

Згідно свідоцтва серії ВЛ №387378, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління 22.01.2013 року ОСОБА_3 помер 20 січня 2013 року у віці 77 років.

Відповідно до відповіді №483601 від 22.11.2013 року Шостої Харківської державної нотаріальної контори після померлого ОСОБА_3 була заведена спадкова справа. Із заявою про прийняття спадщини звертався ОСОБА_2, свідоцтво про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом не видавалося.

Померлий ОСОБА_3 за життя будь-яких розпоряджень, крім заповіту на імя ОСОБА_7, померлої 10.12.2012 року, не залишив, інших спадкоємців немає.

ОСОБА_2 мешкав однією родиною з померлим ОСОБА_3, він вів спільне господарство з померлим, мав спільні з ним права та обовязки, проживав на одній житловій площі, сплачував за комунальні послуги в повному обсязі, про що свідчать відповідні квитанції, у період лікування ОСОБА_3 у Обласному госпіталі для інвалідів війни відвідував останнього щодня та здійснював догляд за ним у період з 23.10.2012 року по 17.12.2012 року, проводив заходи щодо поховання як ОСОБА_7, так і ОСОБА_3, що підтверджується відповідними договорами-замовленнями на організацію та проведення поховання. Біологічних дітей чи інших близьких родичів ОСОБА_3 не мав, за життя вважав ОСОБА_2 своїм сином.

ОСОБА_2 відмову від прийняття спадщини не заявляв, отже, прийняв спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті і відповідно має право на спадкове майно.

У звязку із викладеним, названим рішенням встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого 20.01.2013 року з серпня 2006 року до моменту смерті останнього та визнати за спадкоємцем четвертої черги ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на квартиру №3, розташовану у будинку №1 по вул. 23 Серпня в м. Харкові в порядку спадкування за законом.

Вказане рішення суду не скасоване, за нововиявленими обставинами не переглядалось, знаходиться в матеріалах спадкової справи, копія якої надана до матеріалів розглядуваної справи.

Згідно названої спадкової справи № 60/2013 від 31.01.2013 року, вперше із заявою про прийняття спадщини за законом ОСОБА_1, позивач по даній справі, звернувся 28.07.2015 року та на підтвердження родинних стосунків із померлим ОСОБА_3 надав копію рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.02.2015 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_4, який помер 21 вересня 1995 року.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Суд погоджується з представником відповідача про те, що причина пропуску строку для прийняття спадщини позивачем не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Аналогічна правова позиція міститься у Постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року та 04 листопада 2015 року.

Зазначення позивачем про те, що він з 21.01.2013 р. по 31.01.2013 р., з 05.03.2013 р. по 15.03.2013 р., з 13.04.2013 р. по 17.04.2013 р., з 30.04.2013 р. по 07.05.2013 р. знаходився на стаціонарному лікуванні не свідчить про те, що позивач по справі не мав змоги звернутись до нотаріальної контори самостійно, або через представника у передбачений законом строк для прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України спадкоємець, який не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, ОСОБА_1 вважається таким, що не прийняв спадщину.

Згідно п.2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини.

Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обовязок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів.

Стороною позивача не надано належних та достатніх доказів на підтвердження поважності причин неприйняття спадщини, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-64, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. статті 1220, 1222, 1258, 1269, 1270, 1272, ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Шостої Харківської державної нотаріальної контори про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні при його оголошенні, мають право оскарження рішення у той же строк і порядку з моменту отримання його копії.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя