Справа №173/1048/16-ц
Провадження №2/173/619/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого - судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання - Демяненко С.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Верхньодніпровський РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та виселення. В обґрунтування позовних вимог посилається яна те, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. В цьому будинку мешкає онук позивача - ОСОБА_2. Відповідач не сплачує комунальні послуги, вчиняє постійно сварки, бійки, зловживає спиртними напоями. Зачиняє будинок, внаслідок чого позивач не може потрапити до будинку. Виселитися з будинку відповідач категорично відмовляється. У зв'язку з поведінкою відповідача позивач зверталася до Верхівцевського відділення поліції та Верхівцевської міської ради. В березні 2016 року відповідач вигнав її з будинку і з того часу вона проживає у сусідів. Позивач посилається на те, що боїться свого онука, оскільки він постійно погрожує фізичною розправою. ОСОБА_2 розпродає всі металеві конструкції та інше майно з подвір'я та будинку: металеві ворота, кришку із зливної ями, колодязні насоси, вуличну вбиральню, водяний кран, три газові плити, карнизи, холодильник, два телевізори, посуд. Тим самим відповідач порушує права позивача як власника домоволодіння. На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у користуванні її житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом примусового виселення ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги. Суду пояснила, що вона раніше проживала в будинку по АДРЕСА_1 з онуком ОСОБА_2, його дружиною та їхньою малолітньою дитиною. Відповідач зі своєю дружиною зловживають спиртними напоями, у зв'язку з чим між ним постійно виникають сварки. В них навіть забрали дитину через невиконання ними батьківських обов'язків. В квітні 2016 року відповідач вигнав її з будинку і з того часу вона мешкає у сусіда. Вона дуже хоче повернутися до себе до дому, але жити з відповідачем не можливо через його поведінку. Відповідач все попродавав з будинку, навіть її диван. В будинку відімкнули світло за борги. Вона неодноразово зверталася до поліції, міської ради. З відповідачем проводилися бесіди, але нічого не змінилося. Вона просила його виселитися, але він цього не зробив, а лише виписався з будинку. Вона не може повернутися до будинку, поки там мешкає відповідач.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що дійсно він з дружиною зловживали спиртними напоями, в них виникали сварки між собою, бабусю він ніколи не чіпав. Дійсно продавав майно з будинку без дозволу позивача, оскільки йому потрібні були кошти. В них з дружиною дійсно вилучили дитину через невиконання ними своїх батьківських обов'язків. Але зараз він вже не вживає алкогольні напої, працює та має намір повернути дитину до себе. Позивачу неодноразово казав, щоб вона поверталася, проте вона не хоче та мешкає у сусіда. Він не проти виселитися з будинку та мешкати в літній кухні, проте, коли там зробить ремонт.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 серпня 2007 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.6). В цьому будинку до 17 червня 2016 року був зареєстрованим та фактично мешкає на час розгляду справи онук позивача - ОСОБА_2. Вказані обставини сторонами визнані у судовому засіданні, а тому не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

З квітня 2016 року позивач не мешкає у своє будинку через систематичне порушення відповідачем правил співжиття, що зробило неможливим їхнє спільне проживання в одному будинку. Ці обставини частково визнав відповідач у судовому засіданні, також вони підтверджуються показаннями свідків та письмовими доказами.

Так свідок ОСОБА_3 суду показала, що вона мешкає по сусідству з ОСОБА_1 Позивач раніше проживала у своєму будинку по АДРЕСА_1 разом з онуком, ОСОБА_2, його дружиною та їхньою дитиною. З квітня 2016 року ОСОБА_1 мешкає у сусіда - ОСОБА_4 Вона пішла з будинку, оскільки ОСОБА_2 та його дружина зловживають спиртними напоями, постійно вчиняють сварки. Відповідач фактично зруйнував будинок, все порозпродував. В будинку завжди брудно, всі меблі зламані. Навіть бабусин диван продали. Всі ці події відбуваються протягом останніх двох років. Відповідач навіть бив позивача, бачила в неї синці. Неодноразово зверталися до міліції. Особисто ходила з позивачем два рази. Також зверталися до міської ради. До відповідача неодноразово приходив дільничний, проте відповідач з дружиною були завжди п'яні. В будинку неможливо проживати, а позивач хоче повернутися до будинку.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що він є сусідом позивача. Останні шість місяців ОСОБА_1 мешкає у нього, оскільки мешкати у своєму будинку вона не може через відповідача. Відповідач ніде не працював, випивав, продавав майно з будинку. У відповідача та його дружини навіть забрали дитину. Неодноразово зверталися до міліції, але він не виправлявся. Особисто був в будинку та бачив там поламані меблі. Лише зараз відповідач намагається виправитися. Позивач хоче повернутися до себе до дому.

Згідно з довідкою Верхівцевського ВП від 13 червня 2016 року ОСОБА_1 зверталася 12 травня 2016 року до відділення поліції із заявою про вчинення постійних сімейних сварок та погроз на її адресу з боку її онука ОСОБА_2 (а.с.8). Актом № 101 від 16 червня 2016 року, який складений депутатом Верхівцевської міської ради підтверджується, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, поводить себе агресивно до ОСОБА_1, розпродує майно. В березні 2016 року ОСОБА_2 вигнав ОСОБА_1 з будинку і з того часу ОСОБА_1 мешкає у сусідів по АДРЕСА_2 (а.с.9). За повідомленням Верхівцевської міської ради від 28 вересня 2016 року ОСОБА_1 дійсно зверталася до міської ради стосовно усунення перешкод у користуванні майном та скаржилася на свого онука ОСОБА_2 стосовно його протиправної поведінки (а.с.26). 20 травня 2016 року ОСОБА_2 отримав офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї (а.с.31).

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до житлового будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту.

Згідно зі ст. 157 Житлового кодексу Української РСР членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Зібрані у справі докази дають підстави стверджувати, що відповідач, як член сім'ї власника будинку по АДРЕСА_1 у м.Верхівцеве не виконує свої обов'язки щодо дбайливого ставлення до житлового будинку, оскільки розпродає майно з будинку, не приймає участі у витратах по утриманню будинку, оскільки саме через борги будинок було відключено від електропостачання, що не заперечував відповідач у судовому засіданні. Окрім того відповідач через зловживання алкогольними напоями та постійні сварки систематично порушував правила співжиття, що зробило неможливим проживання позивача з ним в одному будинку та призвело до того, що з квітня 2016 року ОСОБА_1 змушена мешкати у сусідів. При цьому посилання відповідача на те, що він не вчиняв сварок з позивачем, а лише сварився з дружиною, на думку суду, не спростовують висновків суду про неможливість спільного проживання позивача з відповідачем в одному будинку. Стаття 116 Житлового кодексу Української РСР не передбачає обов'язковою умовою для виселення протиправну поведінку саме щодо власника майна, а такою умовою є встановлення систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим проживання в одному будинку, що, на думку суду, є доведеним.

Також суд звертає увагу на те, що позивач неодноразово зверталася до поліції та органів місцевого самоврядування з метою впливу на поведінку відповідача, проте такі заходи виявилися безрезультатними та відповідач продовжував зловживати спиртними напоями, вести аморальний спосіб життя, продавати майно позивача. Те, що поведінка відповідача не змінилася, свідчить також те, що 19 серпня 2016 року у нього та його дружини було вилучено малолітню дитину через невиконання ними батьківських обов'язків. Хоча ці обставини не стосуються безпосередньо позивача, але, на думку суду, характеризують відповідача, як особу, яка не бажає виправлятися, не реагує на заходи попередження, які були до нього застосовані.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про наявність підстав для виселення ОСОБА_2 з будинку, який належить ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 у м.Верхівцеве без надання іншого жилого приміщення. А тому вимоги позивача є законним та обґрунтованими і позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. (сплачений нею судовий збір) підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Керуючись ст. ст. 116, 156-157 Житлового кодексу Української РСР, ст. ст. 10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з цього будинку без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які приймали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду, мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко