УХВАЛА

іменем україни

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, орган опіки та піклування Іллічівської міської ради Одеської області, про встановлення факту відсутності цивільної процесуальної дієздатності у ОСОБА_5 закасаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаною заявою, посилаючись на те, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 жовтня 2011 року встановлено факт того, що ОСОБА_5 у період з 7 липня 2003 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, страждала недоумством з гальцинаторно-маревними включеннями, внаслідок чого вона не могла повністю усвідомлювати своїх дій та (або керувати ними. 20 листопада 2002 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір відчуження квартири АДРЕСА_1 з умовою довічного утримання, на підставі якого вона утримувала ОСОБА_5 та виконувала всі умови цього договору. Проте 15 серпня 2005 року, тобто у період, коли її фактично визнано судом недієздатною, ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про розірвання цього договору.

Заявник просила, з урахуванням уточнених вимог, встановити факт відсутності цивільної процесуальної дієздатності (за диспозитивністю) у ОСОБА_5 у період з 7 липня 2003 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за станом її здоров'я та по встановленому медичному критерію згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 жовтня 2011 року.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 вересня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області

від 21 грудня 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що заявником не доведено, що ОСОБА_5 у період з 7 липня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року була недієздатною. При цьому зазначив, що для визнання особи недієздатною, необхідною умовою є звернення до суду з заявою про визнання особи недієздатною, яка розглядається судом у порядку окремого провадження, чого заявником зроблено не було.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2006 року, що набрало законно сили, встановлено, що 20 листопада 2002 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст. ст. 425-426 ЦК УРСР уклали договір відчуження квартири з умовою довічного утримання та вирішено договір довічного утримання, укладений 20 листопада 2002 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, розірвати, квартиру АДРЕСА_2 повернути у власність ОСОБА_5

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 жовтня 2011 року, що набрало законної сили, на підставі висновку посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 від 12 серпня 2011 року, встановлено факт того, що ОСОБА_5 у період з 7 липня 2003 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, страждала недоумством з галюцинаторно-маревним включенням, внаслідок чого вона повністю не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234, п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справу в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, заявник посилалась на те, що встановлення зазначеного факту пов'язане зі зверненням ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у липні 2003 року до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом про розірвання договору відчуження спірної квартири, укладеного з умовою довічного утримання.

Суди на вказане уваги не звернули, у порушення п. 1 ч. 6 ст. 130, 214, 315 ЦПК України не уточнили вимоги заяви про встановлення факту, чи визнання недієздатною особи заявляє заявник і чи не має спору про право, зокрема на указану квартиру після смерті ОСОБА_5 якій вона належала, та була предметом договору купівлі-продажу з умовами довічного утримання.

Ураховуючи, що фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик