Справа №613/1315/16-ц Провадження № 2/613/595/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року

Богодухівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Закопайло В.В., при секретарі Дегтяр А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, третя особа: Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області «про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарчими спорудами адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Крисине, вул. Кузнецова, 46, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 Свої вимоги мотивує тим, що 06 жовтня 2007 року померла ОСОБА_2. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 є позивач, згідно з заповітом, посвідченим Крисинською сільською радою 25 січня 1999 року. Після смерті ОСОБА_2 в Богодухівській Держнотконторі було заведено спадкову справу №177/2016. Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке не оформлено і складається з житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Крисине, вул. Кузнецова, 46, право власності на який посвідчено записом в по господарській книзі. Державним нотаріусом було запропоновано надати правовстановлюючі документи на спадкове майно. Але при перевірці документів для оформлення спадкового майна виявилося, що спадкодавцем за життя не було виготовлено належного правовстановлюючого документу, як того вимагає діюче законодавство. При таких обставинах порушуються право позивача на спадщину і не можливо юридично переоформити та зареєструвати спадкове майно на її імя, що змушує її звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, так як вона фактично вступила в управління та володіння цим майном.

В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про слухання справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає та просить ухвалити рішення про їх задоволення на підставі наявних в матеріалах справи доказів та на підстав рішення суду від 04.08.2016 року.

Представник відповідача та третьої особи Богодухівської державної нотаріальної контори до суду не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого позову виходячи з наступного:

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 134726, виданого 07.10.2007 року Крисинською сільською радою Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_2 померла 06 жовтня 2007 року у віці 87 років у с. Крисине Богодухівського району Харківської області.

Згідно заповіту, посвідченого 25.01.1999 року секретарем виконавчого комітету Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області ОСОБА_3, ОСОБА_2 все своє майно, що буде їй належати на день смерті, заповідає ОСОБА_1. Заповіт на день смерті заповідача не змінено і не скасовано.

Відповідно до довідки Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 02.09.2016 року, житловий будинок з по господарськими будівлями за адресою с. Крисине по вул. Кузнецова, 46 Богодухівського району Харківської області належить померлій 06.10.2007 року ОСОБА_2 згідно Погосподарської книги Крисинської сільської ради №11, особистий рахунок 0853-5. Обставина належності вказаного будинку спадкодавиці підтверджується також стор. 117-120 облікової картки обєкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки.

Відповідно до копії спадкової справи №177/2016, з заявою про прийняття спадщини після померлої 06 жовтня 2007 року ОСОБА_2 звернулася ОСОБА_1, на корись якої було посвідчено заповіт від імені померлої. Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило.

Відповідно до рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 04 серпня 2016 року ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, яка померла 06.10.2007 року три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Рішення набрало законної сили 21.08.2016 року.

Згідно листа завідуючої Богодухівської Державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 23.09.2016 року, щодо можливості спадкування за заповітом після померлої 06.10.2007 року ОСОБА_2. житлового будинку №46 по вул. Кузнецова в с. Крисине Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_1 повідомлено, що у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно, питання його належності попередньому власнику та визнання наступного власника повинні вирішуватися у судовому порядку.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.ст. 12161218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Згідно вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Обєктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української РСР, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності.

У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості підтверджувалося записами в по господарських книгах, і наданий час може бути підтверджено відповідною довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору , а право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 29.06.1998 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку.

Отже, оскільки при житті спадкодавця ним не було виготовлено належного правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарчими спорудами, а його належність ОСОБА_2 ніким не заперечується та підтверджується записами в погосподарській книзі, та не можливо отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і право позивача може бути визнано в судовому порядку.

Крім того, відповідач не заперечував проти задоволення позову, фактично визнав його.

В звязку з викладеними обставинами, суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який належав спадкодавцю.

Судові витрати позивач залишила за собою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216 1218, 1222, 1261 ЦК України, ст.ст. 174, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарчими спорудами адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Крисине, вул. Кузнецова, 46, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 06 жовтня 2007 року

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Богодухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя