УХВАЛА

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є користувачем банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». З метою отримання виплат, пов'язаних з народженням дитини, 11 вересня 2013 року на її ім'я було відкрито картковий рахунок та видана соціальна картка для виплат на термін до червня 2017 року, на яку Звенигородське управління соціального захисту населення перераховувало наступні виплати: виплату як одинокій матері у сумі - 309 грн 60 коп. щомісячно; щомісячну державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям у сумі 1 318 грн 07 коп.; щомісячну одноразову допомогу при народжені однієї дитини у сумі 1 012 грн 50 коп. Позивач зазначала, що банком з її рахунку було списано кошти у сумі 491 грн 85 коп. для погашення кредитної заборгованості, а інші кошти заблоковано. Працівники банку повідомив її про встановлення обмеження на розрахункові операції, оскільки з карткою проводились несанкціоновані операції, тому поповнення картки дозволено, а розрахунки заблоковані. Вказувала на те, що 13 березня 2015 року вона звернулась до банку із заявою про розблокування картки, однак відповіді банк не надав.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_3 просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 5 298 грн 89 коп., які були перераховані їй як соціальна допомога 10 лютого та 10 березня 2015 року на соціальну картку для виплат; моральну шкоду у розмірі 3 тис. грн; витрати на правову допомогу у розмірі 400 грн; витрати, пов'язані із явкою до суду у розмірі 150 грн 39 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2015 року, з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року про виправлення описки, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 5 298 грн 89 коп., які були перераховані останній як соціальна допомога 10 лютого та 10 березня 2015 року на соціальну картку для виплат.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 у рахунок повернення витрат, пов'язаних із явкою до суду, 150 грн 39 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2015 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Отже, судові рішення в частині відмови у позові не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що банк перевищив свої повноваження та безпідставно заблокував картку та списав грошові кошти з карткового рахунку позивача, оскільки не довів проведення позивачкою сумнівних операцій.

З таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку у Звенигородському управлінні соціального захисту населення та отримує допомогу на одну дитину як одинока мати, а саме: у лютому 2015 року у розмірі 309 грн 60 коп., у березні 2015 року - 309 грн 60 коп.; отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини: у лютому 2015 року -1 012 грн 50 коп., у березні 2015 року - 1 012 грн 50 коп.; а також отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям: у лютому 2015 року - 1 318 грн 07 коп., у березні 2015 року - 1 318 грн 07 коп.

Нарахування грошових коштів за вказаними видами допомоги відбувається на картковий рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також встановлено, що у лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було здійснено блокування картки та відбулось списання грошових коштів у рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 491 грн 85 коп.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, банк посилався на те, що правовідносини між позивачем та відповідачем ґрунтуються на договорі, який складається із заяви позичальника, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані позивачу у письмовій формі і ці обставини не заперечувались позивачем. Зазначав, що відповідно до п. 4.6 Умов та Правил надання банківських послуг та ч. 2 ст. 1071 ЦК України передбачена можливість списання коштів з рахунків клієнта у випадках, встановлених законом та договором.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, позивач не заперечувала, що між нею та банком існують кредитні правовідносини.

Згідно з п. 4.6 указаних Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів за іншими договорами клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Оскільки видача кредитних коштів здійснювалася відкриттям позивачу карткового рахунку, то укладений між банком і ОСОБА_3 договір містить ознаки як кредитного договору, так і договору банківського рахунку. Отже, суди не надали оцінки тому, чому, з урахуванням положень ст. ст. 628, 1071 ЦК України, банк не мав право на списання грошових коштів без розпорядження клієнта.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 313, 315 ЦПК України суди на зазначені норми права та умови договорів уваги не звернули; не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору; не визначились, які між сторонами виникли правовідносини та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик