Справа № 308/6538/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

13 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Кеміня М.П., Джуги С.Д.,

за участю секретаря Чонки Д.М.,

та представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 вересня 2015 року справу за позовом ОСОБА_2 до Худлівської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування протоколу узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів, рішень Худлівської сільської ради, технічної документації із землеустрою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, -

у с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Худлівської сільської ради, в якому просила визнати протиправними та скасувати:

-протокол узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування Худлівської сільської ради № 1 від 12 червня 2012 року,

-рішення Худлівської сільської ради від 19 липня 2013 року № 316 про затвердження протоколу та погодження меж між ділянками,

-технічну документацію із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,0956 га, що знаходиться за адресою: с.Худльово, вул.Підгірна, 20, кадастровий номер :11:017:0001,

-рішення Худлівської сільської ради від 07 лютого 2013 року № 223 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на вказану земельну ділянку та передачу її у власність ОСОБА_3,

-визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09 липня 2013 року на зазначену земельну ділянку та реєстрацію цього свідоцтва в реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 8 за ОСОБА_3,

-стягнути з ОСОБА_3 на свою користь судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначала, що на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 квітня 2014 року, вона є власником житлового будинку № 22 по вул.Підгірна у с.Худльово.

Власником суміжної земельної ділянки № 20 по вул.Підгірній у с.Худльово на підставі свідоцтва від 09 липня 2013 року є відповідач ОСОБА_3 Проте, при виготовленні технічної документації геодезичні заміри були здійснені таким чином, що частина її земельної ділянки (30 см) увійшла до складу земельної ділянки відповідача.

Узгоджувальна комісія, розглядаючи спір, виходила лише з пояснень ОСОБА_3, не повідомила її про наявність спору та про час і місце розгляду заяви ОСОБА_3, що призвело до порушення принципу змагальності та всебічності розгляду спору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 вересня 2015 року (а.с. 99-104) відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправним і скасування протоколу узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування і рішення Худлівської сільської ради про затвердження такого, технічної документації із землеустрою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та реєстрації права власності згідно даного свідоцтва.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2015 року (а.с. 128) відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправним рішення Худлівської сільської ради № 223 від 07 лютого 2013 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку :11:017:0001 та передачу у власність такої ОСОБА_3

Додаткове рішення суду першої інстанції особами, які беруть участь у справі, не оскаржувалося.

В апеляційній скарзі (а.с. 108-111) ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що відповідач на підставі рішення Худлівської сільської ради від 29 лютого 2012 року № 30, яким їй було надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою, звернулася до ПП ОСОБА_4 для виготовлення необхідної документації, і така була виготовлена з порушенням та всупереч існуючим межовим знакам, оскільки внаслідок геодезичних замірів частина її земельної ділянки (30 см) увійшла до складу земельної ділянки відповідача.

Після виготовлення технічної документації відповідач звернулася із заявою щодо вирішення земельного спору та погодження межі. Спір було вирішено узгоджувальною комісією тільки на підставі пояснень відповідача, без виходу комісії на місце та без повідомлення її та членів її сімї про наявність земельного спору, та оформлено протоколом від 12 червня 2012 року № 1.

Рішенням Худлівської сільської ради від 19 липня 2013 року № 316 було затверджено вищезазначений протокол та погоджено межі між земельними ділянками.

Проте, рішення про погодження меж від 19 липня 2013 року було прийнято вже після прийняття Худлівською сільською радою рішення від 07 лютого 2013 року № 223 про затвердження технічної документації.

Вважає, що оскільки документація по приватизації земельної ділянки виготовлена з порушенням, рішення Худлівської сільської ради є незаконними, видане на їх підставі свідоцтво про право власності на земельну ділянку підлягає скасуванню.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільних справ № 308/805/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про усунення порушень права власності та стягнення завданої шкоди, № 308/22062/13-ц за позовом ОСОБА_2 до Худлівської сільської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_5, треті особи: Ужгородська районна державна нотаріальна контора, Ужгородське МРУЮ Закарпатської області в особі Реєстраційної служби, про визнання права власності на незареєстрований будинок, апеляційний суд визнав, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 січня 2001 року помер батько позивача ОСОБА_8 (свідоцтво про смерть серії І-ФМ № 084104) (справа № 308/22062/13-ц, а.с 6).

Згідно рішення Ужгородського райвиконкому № 165 від 27 листопада 1989 року за ОСОБА_8 оформлено право власності на житловий будинок з надвідними спорудами в с.Худльово, вул.Підгірна,22. З довідки, виданої Худлівською сільською радою від 10 липня 2012 року № 1685 за дворогосподарством згідно з погосподарською книгою рахується земельна ділянка загальною площею 0,70 га, з яких 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,55 га для ведення особистого селянського господарства, та належала померлому ОСОБА_9 (справа № 308/22062/13-ц, а.с. 7-8).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 квітня 2014 року (а.с. 6-9), яке набрало законної сили 14 травня 2014 року визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою, Закарпатська обл., Ужгородський район, с.Худльово, вул.Підгірна, 22 в порядку спадкування за померлим 09 січня 2001 року батьком ОСОБА_8.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) викає з часу прийняття спадщини, а виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна з часу реєстрації.

Таким чином, законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Норми ст.30 ЗК Української РСР (1991 року), який був чинним на момент відкриття спадщини та ст.120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав.

Матеріали справи не містять даних про те, що право власності на спадкове майно було зареєстровано за позивачем у встановленому законом порядку. Крім того, таке право могло бути зареєстроване тільки після набрання рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 квітня 2014 року законної сили.

Разом з тим, рішенням Худлівської сільської ради від 29 лютого 2012 року № 30 (а.с.14) надано ОСОБА_3 дозвіл на складання технічної документації із землеустрою, щодо посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд в с.Худльово вул.Підгірна, 20 на території Худлівської сільської ради (а.с. 14).

Узгоджувальна комісія з розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування, розглянувши спір з приводу суміжного землекористування між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, встановила, що огорожа встановлена не по межі, а зміщена в сторону земельної ділянки ОСОБА_3, та постановила рекомендувати відновити межу між суміжними землекористувачами відповідно до схематичного плану, який додається до протоколу, та дотримуватися правил добросусідства, передбачених ЗК України, що оформлено протоколом № 1 від 12 червня 2012 року, який позивач просить визнати незаконним та скасувати (а.с. 15). Також в протоколі зазначено, що ОСОБА_10 була присутньою на засіданні узгоджувальної комісії.

Зазначений протокол № 1 був затверджений рішенням Худлівської сільської ради від 10 серпня 2012 року № 105 (справа № 308/805/14-ц, а.с. 63), а не, як зазначає позивач, рішенням Худлівської сільської ради від 19 липня 2013 року № 316.

Вищенаведене спростовує, зокрема, доводи позивача про те, що рішення про погодження меж між земельними ділянками було прийнято вже після затвердження технічної документації, спір було вирішено узгоджувальною комісією тільки на підставі пояснень відповідача, без виходу комісії на місце та без повідомлення її та членів її сімї про наявність земельного спору.

Рішенням Худлівської сільської ради від 07 лютого 2013 року № 233 (а.с.17) затверджено технічну документацію щодо посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,0956 га за ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд

Рішенням Худлівської сільської ради від 19 липня 2013 року № 316 (а.с. 16) був затверджений протокол узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування від 17 липня 2013 року (у матеріалах справи цей протокол відсутній).

У п.3 рішення № 316 зазначено, що межу між суміжними землекористувачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вважати погодженою в момент прийняття рішення Худлівською сільською радою від 10 серпня 2012 року.

Крім того, головними спеціалістами відділу координації інспекційної діяльності Управління з контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області була проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства.

Під час перевірки здійсненої щодо земельної ділянки № 22 по вул.Підгірній в с.Худльово, було встановлено, що ОСОБА_5 самовільно зайняла частину земельної ділянки площею 0,0006 га (6 кв.м.) 0,30 см*20 м, чим порушила вимоги ст.ст.125, 126 ЗК України, відповідальність за яке передбачена п.б ч.1 ст.211 ЗК України (самовільне зайняття земельної ділянки) та тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 53-1 КУпАП, та складено акт від 14 листопада 2013 року (а.с. 57).

Перевіркою здійсненою стосовно земельної ділянки № 20 по вул.Підгірній в с.Худльово не було виявлено порушень вимог земельного законодавства при розробці та виготовленні технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та складено акт від 14 серпня 2013 року (а.с. 58).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 травня 2014 року, зобовязано ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 усунути порушення прав власності ОСОБА_3 на землю шляхом відновлення стану захопленої ними належної їй на праві власності земельної ділянки, а саме звільнення її земельної ділянки від встановленої ними огорожі та відновлення металевої огорожі (сітки) та металічної труби, що була встановлена та знищена ними на межі земельних ділянок № 20 та № 22, відповідно до кадастрового плану меж земельної ділянки, кадастровий номер :11:017:0001. Вказане рішення суду першої інстанції в цій частині було залишено без змін рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2015 року (а.с. 10-11, 61-62).

Встановлені зазначеним рішенням обставини, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи те, що всі оскаржувані позивачем акти були прийняті, ще до ухвалення Ужгородським міськрайонним судом рішення від 28 квітня 2014 року, крім того, позивач не надала відомостей щодо державної реєстрації права власності на спадкове майно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено в чому полягає порушення її прав оскаржуваними рішеннями, суду не надано належних та допустимих доказів порушення земельних прав позивача, і у звязку з цим позов задоволенню не підлягає.

Доводів, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215 ЦПК України і передбачених ст.ст.309, 310 цього Кодексу підстав для його скасування немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13