Справа № 297/2030/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Боднар О.В., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Берегівського районного суду від 10 травня 2016 року по справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Закарпатського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення з житлового приміщення, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Берегівського районного суду від 10.05.2016 року, позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Закарпатського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про виселення з житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1, задоволено.

Не погодившись із таким рішенням ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

Представник ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала, вимоги апеляційної скарги, та просила задоволити таку.

Представник позивача в особі Жили Д.В. заперечив, вимоги апеляційної скарги й просив відхилити таку, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання апеляційної інстанції вкотре не з'явилися, хоча про час та місце судового розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Заяв про відкладення розгляду справи сторони не подавали. Виходячи зі змісту вимог ч. 5 ст. 76 ЦПК України, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України з огляду на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін які брали участь у справі та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення суду, ОСОБА_1 зазначила, що Банк приймаючи квартиру в іпотеку, не заборонив іпотекодавцю прописувати в цій квартирі інших осіб, у тому числі інших членів сім'ї. На сьогоднішній день у спірній квартирі зареєстрована та фактично проживає зі своїми батьками малолітня дитина, і саме ця обставина має важливе значення для справи, а не законність проживання дитини на момент укладення іпотечного договору.

Та, не дивлячись на зазначене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 12.06.2007 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_8 було укладено договір про іпотечний кредит терміном на 20 років, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 85000,0 доларів США. Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно, а саме квартира та земельна ділянка, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1. У зв'язку з невиконанням узятих на себе зобов'язань, Банк звернувся в суд із позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який у подальшому було задоволено (а.с. 5, 13).

На момент укладення Іпотечного договору іпотекодавцем було надано довідку № 569 від 07.06.2007 року, видану ОСОБА_8, згідно якої, разом із ОСОБА_8 проживають чоловік ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_10 (а.с. 21).

Тобто на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки, ОСОБА_1 та її дитина ОСОБА_5 не виступали стороною відповідних договорів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року встановлено, що відомості про те, що станом на дату укладення Іпотечного договору (12.06.2007 року), ОСОБА_1 та її малолітня донька ОСОБА_5 користувались спірною квартирою, відсутні, а.с. 34 на звороті. То за правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, дана обставина не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім цього, пунктами 3.3.1., 3.3.6. і 3.3.10. Іпотечного договору від 12.06.2007 року, передбачено, що Іпотекодавець зобов'язаний без попередньої письмової згоди, Іпотеко держателя не передавати предмет іпотеки в найм (оренду), не встановлювати інші обтяження щодо предмета іпотеки; повідомляти іпотекодержателя про будь-які зміни, які відбулися або можуть наступити у предметі іпотеки, у тому числі про будь-які дії третіх осіб стосовно предмету іпотеки не пізніше наступного дня з моменту, коли про вказані обставини стало відомо Іпотекодавцю; у тридцяти денний строк повідомити банк про зміну реєстрації свого постійного місця проживання, про зміну місця проживання осіб, що зареєстровані за адресою місцезнаходження предмета іпотеки, реєстрацію інших осіб, їх прізвища, імена, по-батькові, та інші обставини, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за цим договором.

У матеріалах справи міститься довідка №188 від 12.11.2013 року, видана виконавчим комітетом Великобактянської сільської ради про те, що в АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5.

Слід зазначити, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Відповідно до частин 2 і 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У даній справі, що переглядається, ОСОБА_1 як матір малолітньої ОСОБА_5 участі в укладенні іпотечного договору не приймала, та не являлась членом сім'ї Іпотекодавця - ОСОБА_8, що убачається з довідки № 569 від 07.06.2007 року, а продавець предмета іпотеки - ОСОБА_11, проживала одна у спірній квартирі, що підтверджувалось довідкою № 567 від 07.06.2007 року про склад сім'ї.

У п. 44 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що відповідно до ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 ЗУ "Про охорону дитинства" - батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Матеріали справи містять рішення № 567 від 06.06.2007 року виконкому Великобактянської сільради Берегівського району про надання дозволу ОСОБА_8, яка виступала Іпотекодавцем, на передачу в іпотеку 1/3 частини жилої будівлі, право користування якою належить дитині - ОСОБА_10 Валеріїні, а.с. 20.

Оскільки, ОСОБА_1 як матір малолітньої ОСОБА_5 участі в укладенні іпотечного договору не приймала, та не являлись членами сім'ї Іпотекодавця - ОСОБА_8, то відповідно, і не моглось вирішуватись питання збереження права ОСОБА_5 на користування жилим приміщенням.

Відповідачкою не наведено, і судом не встановлено обставин, які б свідчили про недобросовісність Іпотекодержателя - банку, а тому, відсутні підстави стверджувати, що неналежні дії Іпотеко держателя, призвели до порушення прав малолітньої особи на користування житлом.

Наявність реєстрації та користування малолітньою ОСОБА_5 предметом іпотеки, свідчить про те, що таке має місце у порушення умов іпотечного договору.

З огляду на наведені обставини, суд першої інстанції вірно дослідив матеріали справи та встановив, що станом на дату укладення іпотечного договору, жодних інших осіб, крім зазначених у довідці №567 від 07.06.2007 року про склад сім'ї, за адресою предмета іпотеки, які мали право ним користуватись не було зареєстровано.

Відповідно до ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для звільнення всіх мешканців.

Таким чином, позовні вимоги про виселення відповідачів та неповнолітньої дитини підлягають задоволенню на підставі ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України.

Зважуючи на вищенаведені обставини, доводи апеляційної скарги не можуть бути взятими до уваги, так-як не спростовують висновків суду першої інстанції та вище викладеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених статтями 213, 308 ЦПК України дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Заочне рішення Берегівського районного суду від 10 травня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________