12 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Кузнєцова В.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до УДВС Головного управління юстиції у Львівській області, держави України в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до УДВС Головного управління юстиції у Львівській області, держави України в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позовних зазначав, що постановою Сокальського районного суду Львівської області від 11 лютого 2013 року, яка набрала законної сили 22 лютого 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено та визнано протиправним невиконання відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області вимог ст. 124 Конституції України, ст. 14 КАС України при виконанні виконавчого листа № 2а-19/08 від 21 листопада 2012 року, виданого Сокальським районним судом Львівської області; визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області при виконанні вищевказаного виконавчого листа; визнано незаконною та скасовано постанову від 29 грудня 2012 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестака О.В. про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.
Зазначав, що у зв'язку з незаконними діями державного виконавця Шестака О.В. були порушені його права, гарантовані ст. ст. 40, 55 Конституції України, в результаті чого йому було спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та порушенні стосунків з оточуючими людьми.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України кошти в розмірі
1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконного рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестака О.Б., що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2016 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Судами встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області перебував виконавчий лист

№ 2а-19/08, виданий Сокальським районним судом Львівської області

21 листопада 2012 року, про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4 у відповідності до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції Закону від 04 квітня 2006 року, з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок з часу призначення йому пенсії за вислугу років.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестака О.В. від 29 грудня 2012 року виконавче провадження по виконанню вищевказаного виконавчого листа закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржником проведено перерахунок пенсії в сумі 8 020 грн 28 коп., а проведення виплати неможливе у зв'язку з відсутністю відповідного фінансового ресурсу Державного бюджету України.

Вказана постанова про закінчення виконавчого провадження була визнана незаконною та скасована постановою Сокальського районного суду Львівської області від 11 лютого 2013 року у справі № 454/153/13-а.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно розʼяснень викладених в абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та наслідками, зазначеними позивачем у позові, та не аргументовано суму морального відшкодування,

При цьому, судами також встановлено, що позивачем не надано будь-яких доказів, що підтверджують притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов'язків, що могло завдати шкоди, а сам факт оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження та скасування її судом не може свідчити про вину службових осіб управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо заподіяння шкоди позивачеві.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до УДВС Головного управління юстиції у Львівській області, держави України в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова В.О. Кузнєцов