АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/445/16 Справа № 185/8991/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Григорченка Е.І, ОСОБА_2,

при секретарі - Хлус Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2010 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 29 січня 1993 року перебувала з відповідачем у шлюбі, під час якого за договором купівлі - продажу від 16.10.2007 року ними було придбано домоволодіння по вул. Словянській, 18 в м. Павлограді, договір укладено на імя відповідача, на нього ж зареєстровано право власності на спірне домоволодіння. Посилаючись на припинення спільного проживання та недосягнення згоди про добровільний поділ домоволодіння, позивач просила визнати за кожним із подружжя право власності на ? частину вказаного домоволодіння (а.с.5-6, 20).

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2010 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_3 право власності на ? частину домоволодіння №18 по вул. Словянській в м. Павлограді за кожним, вирішено питання щодо судових витрат (а.с.23). Ухвалою цього ж суду від 29 вересня 2015 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.49-50).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.61-67).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що з 29 січня 1993 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, у період якого за договором купівлі-продажу від 16.10.2007 року на імя відповідача було придбане домоволодіння по вул. Словянській,18 у м. Павлограді.

Задовольняючи позов, суд 1 інстанції посилався на ст.70-71 СК України, та виходив з того, що частки кожного із подружжя у спільній сумісній власності є рівними, домоволодіння є неподільною річчю, ніхто з подружжя не виявив згоди на отримання компенсації і не порушував питання про припинення права на частку у спільному майні, тому за кожним із подружжя слід визнати право власності на ? частину домоволодіння.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, - не являються підставою для скасування рішення суду, оскільки дане порушення не призвело до неправильного вирішення спору. Ні в апеляційній скарзі, ні у судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача не заперечував, що спірний будинок придбаний сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, який між сторонами дотепер не розірваний і відповідач із таким позовом до суду не звертався, належних і допустимих доказів на підтвердження факту припинення спільного проживання та ведення спільного господарства на час придбання домоволодіння апеляційному суду не надав. Крім того, представник відповідача не заперечував, що ОСОБА_5 не звертався до суду із позовом про визнання спірного домоволодіння особистою приватною власністю, хоча про наявність рішення суду, яке він оскаржує, дізнався у липні 2015 року. Згідно із ч.2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у рішенні суду допущена описка у написанні прізвища відповідача, - не являється підставою для скасування рішення суду, оскільки цей недолік може бути усунутий згідно із ст. 219 ЦПК України.

При розгляді справи судом правильно встановлені правовідносини, які виникли між сторонами, і правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють. Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: