Провадження № 2/760/2318/16
В справі № 760/855/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2016 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Носачова А.К.

представника позивача- ОСОБА_6

представників відповідача - Зудінова О.С., Висоцького О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Шеврон», 3-я особа: ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить поновити його на роботі на посаді комерційного директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Шеврон», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10 000 грн, 00 коп. в відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Шеврон».

З 2012 року працював у товаристві на посаді комерційного директора.

Наказом № 07/к від 16 грудня 2015 року був звільнений з займаної посади з підстав втрати довір'я за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Вважає звільнення з роботи з цих підстав незаконним, посилаючись на те, що до його посадових обов'язків, як комерційного директора товариства, не входило виконання функцій з безпосереднього обслуговування грошових та товарних цінностей, а тому він не міг бути звільнений з роботи з підстав втрати довір» я.

Крім того, перед звільненням у товаристві не було встановлено факту вчинення розкрадання, хабарництва чи інших корисливих правопорушень і жодних документів, актів перевірок з даного приводу йому не вручалося.

Крім того, жодних товарно-матеріальних ціннстей у його розпорядженні не було, доступу до них він не мав, будь-яких фінансових докуменітв не підписував.

До кола його посадових обов»язків входило пошук нових клієнтів, проведення попередніх переговорів.

Вважає, що причиною його звільнення з роботи є особиста неприязнь до нього з боку директора товариства.

Виходячи з цього, вважає, що звільнення його з роботи є незаконним.

Крім цього, незаконним звільненням з вини відповідача йому була завдана моральна шкода.

Внаслідок незаконного звільнення було принижено його честь та гідність перед колегами та партнерами по роботі, це призвело до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв»язків.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позов узаперечував.

Посилається на те, що в грудні 2015 року керівництву товариства стало відомо про наявність непогашеної заборгованості в розмірі 5 000 грн. 00 коп.за поставлений ПП «КБТЕХ» товар.

Під час пеервірки було встановлено, що позивач є засновником даного підприємства, а види його економічної діяльності є схожим з видом економічної діяльності ТОВ»Сервісна компанія «Шеврон».

Цю інформацію позивач приховав від керівництва та інших учасників товариства, яке займається аналогічним видом діяльності, і використовуючи своє службове становище, уклав невигідний контракт, який завдав збитків товариству.

За виявленими обставинами 07 грудня 2015 року в товаристві була проведена інвентаризація, за результатами якої було встановлено випадки зловживання позивачем своїм службовим становищем.

Так, позивачем придбано меблі - столи «Лексус кут П-Подібний» вартістю 12 450 грн. 00 коп., «Інгуз» - вартістю 3 395 грн. 00 коп., Мініелектростанцію «HYUNDAI HHY3000EE», «Оливу моторну напівсентетичну Porte», «Каністру металеву» загальною вартістю 9 059 грн. 00 коп., однак даного майна в товаристві виявлено не було, що вказує на те, що воно придбано позивачем в особистих цілях.

Крім того, зазначив, що 20 серпня 2015 року позивачем була надана вказівка бухгалтеру сплатити 7 100 грн. 00 коп. за придбання дверей, які виявлені не були.

Внаслідок таких дій позивача товариству було завдано збитків.

Вважає також, що з вини товариства позивач не зазнавав і не міг зазнати моральних страждань, а тому просить у позові відмовити.

Третя особа в судовому засіданні проти позову заперечував. Підтримав позицію представника відповідача та просив відмовити в позові.

В подальшому 3-я особа в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд до відома не поставив.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Судом встановлено, що позивач є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Шеврон».

Наказом №1- від 16 січня 2012 року призначений на посаду комерційного директора товариства.

Наказом товариства №2 від 07 грудня 2015 року в товаристві призначено проведення інвентаризації основних засобів, необоротних матеріальних активів.

15 грудня 2015 року був складений протокол інвентаризаційної комісії, яким було виявлено нестачу майна - столів «Інгуз» та «Лексус» вартістю 12 450 грн. 00 коп., мініелектростанції «HYUNDAI HHY3000EE» на 6817 грн.00 коп., броньованих дверей ВД УД-80, вартістю 7100 грн.00 коп.

В цей же день протокол був затверджений директором товариства, однак жодним із членів комісії, зазначених у ньому, не підписаний.

В обгрунтування виявленої недостачі представником відповідача надані також звіряльні відомості результатів інвентаризації необоротних активів та інвентаризаційні описи необоротних активів.

При цьому, як відомості, так і описи не підписано всіма членами комісії, які в них зазнаечні.

За наслідками проведеної інвентаризації наказом №07/к від 16 грудня 2015 року позивач був звільнений з займаної посади з підстав втрати довір'я п. 2 ст. 41 КЗпП України.

/ а.с. 28 - 29; 34 - 53; 91 - 92 /

Відповідно до абз.2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Як зазнаечно вище, позивач займав посаду комерційного директора товариства.

З посадової інструкції комерційного директора, затвердженої директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Шеврон» 16 січня 2012 року, вбачається, що завданнями та обов»язками комерційного директора є планування роботи, розроблення планів роботи, вжиття заходів до своєчасного укладення договорів, забезпечення їх виконання, здійснення контролю за реалізацією продукції, контроль за своєчасним виконанням завдань і зобов»язань з поставок продукції та ін.

За змістом даної Інструкції позивач не віднесений до категорії працівників, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності.

/ а.с. 88 - 89 /

Крім того, з тексту Інструкції вбачається, що позивач з нею ознайомлений не був.

Верховний Суд України в постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-104цс14 зробив наступні правові висновки щодо застосування п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Так, для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КзпП України потрібна наявність таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); винна дія працівника; втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Такі висновки Верховного Суду України, відповідно до змісту ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить п. 2 ст. 41 КЗпП України.

З врахуванням цих висновків, кола посадових обов»язків позивача, визначених Інструкцією, суд вважає, що позивач не відноситься до кола працівників, які можуть бути звільненні за п.2 ст.41 КЗпП України, а тому його вимоги є обгрунтованими.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно з довідкою про доходи від 03 грудня 2015 року №1091 заробіток позивача за останні 2 місяці перед звільненням позивача склав 3 730 грн. 00 коп.

Відповідно до п.п.3 п.3, п.5 вище приведеного Порядку середньоденний заробіток позивача складає 177 грн. 62 коп. / 3 730 грн. 00 коп. х 2 = 7 460 грн. 00 коп.: 42 робочих днів = 177 грн. 62 коп. /

Вимушений прогул складає 167 днів.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача належить 29 662 грн. 54 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу./ 167 днів х 177 грн. 62 коп.. = 29 662 грн. 54 коп./.

За правилом ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом даної норми закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об»єкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Така ж позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі 6-23цс12, яка, з точки зору ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди та обставин її завдання, а тому приходить до висновку, враховуючи вимоги розумності та спарведливості, про часткове задоволення вимог позивача в цій частині та стягнення з відповідача 1000 грн. 00 коп. в відшкодування моральної шкоди.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Як зазначається в ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз»яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Як зазначається в ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обгрунтовуючи свої заперечення проти позову, представником відповідача надано суду документи на придбання саме позивачем у постачальників перелічених у Протоколі інвентаризації позивачем майна.

/ а.с. 54 - 69 /

Звертає на себе увагу та обставина, що частина даних документів не підписана керівником товариства.

В порядку виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України представнику відповідача було роз»яснено необхідність надання даних документів в оригіналі для виконання вимог ч.2 ст.64 ЦПК України.

Оригінали даних документів для огляду надані не були, а надані були лише довіреності від імені товариства на ім»я позивача, які давали йому право представляти товариство у відносинах з іншими органами.

В той же час, представник позивача суду пояснив, що при придбанні позивачем товару в інтересах товариства він здавався відповідальним особам і яким чином даний товар оприбутковувався відповідальними особами, позивачу не повідомлялалося, і за дану ділянку роботи він відповідальності в товаристві не ніс.

Будь-яким чином представник відповідача дані обставини в судовому засіданні не спростував, як і не надав суду доказів, які свідчили про те, що отримані позивачем товари на підставі виданих йому довіреностей у постачальників ще у 2014 році, не були оприбутковані в товаристві.

Надані представником відповідачі довіреності, які давали позивачу право представляти товариство в відносинах з іншими органами, не дають підстав для висновку про наявність у відповідача підстав для його звільнення з роботи з підстав втрати довір»я.

За таких обставин твердження представника відповідача не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача судового збору на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп. та 55 грн. 12 коп. на ко

Керуючись ст. ст. 41 ч.1 п.2,115-117, 147-149, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст.3-4, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_4 на посаді комерційного директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Шеврон».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Шеврон» на користь ОСОБА_4 29 662, 54 гр. середнього заробітку за час вимушеного прогулу/ за вирахуванням всіх необхідних податків та платежів/.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «відповідальністю «Сервісна компанія «Шеврон» на користь ОСОБА_4 1000,00гр. в відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу - 3730,00 гр. / за вирахуванням всіх необхідних податків та платежів/ піддати негайному виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ««Сервісна компанія «Шеврон» на користь ОСОБА_4 55, 12 гр. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Шеврон» 296, 63гр. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя