"02" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Гаврилової О.В.,
при секретарі Худяковій Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_3 про відшкодування додаткових витрат та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивач ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з'явились, представник позивача надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення суду при заочному розгляді справи.
Представник відповідача МТСБУ в судове засідання неодноразово не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не надав.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання неодноразово не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань суду не надав.
На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. (а.с.8-11)

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2013 року виправлено описку, допущену в вироку Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2013 року відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, доповнивши його резолютивну частину текстом: «Позовні вимоги потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро залишено без розгляду. У позовах потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 до ОСОБА_4 відмовлено». (а.с.12)

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 09.12.2013 року вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2013 року щодо ОСОБА_3 в частині вирішення цивільних позовів потерпілих: ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2013 року щодо ОСОБА_3 - скасовано, матеріали кримінального провадження направлено для розгляду в порядку цивільного судочинства в той же суд в іншому складі. В решті вирок суду щодо ОСОБА_3 залишено без змін. (а.с.13-18)

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 березня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 до Моторно-транспортного страхового бюро України та ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - залишено без розгляду. (а.с.59)

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2013 року встановлено, що 27.01.2012 року, приблизно о 18 год. 05 хв., ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_1, на нульовому кілометрі автодороги Кіпті - Глухів - Бачевськ, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, у зв'язку з чим проігнорував дорожній знак 5.51 ПДР України та вимоги п.п. 8.5.1 та 1.1 додатку 2 ПДР України, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем « ЗАЗ-ДЕУ», державний номерний знак НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_1 В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7, автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO», державний номерний знак НОМЕР_5, рік випуску 2005, зареєстровано за ОСОБА_7. (а.с.23)

Згідно Полісу №АВ/1240421 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 04.12.2011 року по 03.12.2012 року, цивільно-правова відповідальність по забезпеченому т.з. - автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO», державний номерний знак НОМЕР_5, на момент вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ «СТ «Гарантія». (а.с.25)

Згідно Листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від 26.11.2012 року №30554/7-3-11, за результатами запиту МТСБУ до Єдиної центральної бази даних отримано інформацію про відсутність в ЦБД станом на 27.01.2012 року договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного по відношенню до транспортного засобу - державний номер НОМЕР_1. (а.с.26)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.03.2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.05.2015 року залишено без змін, стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 за причинену шкоду, завдану життю і здоров'ю в розмірі 1974,77 гривень та за причинену матеріальну шкоду, заподіяної транспортному засобу "ЗАЗ-DAEWO Т13110" д.н.з. НОМЕР_5 на суму 36 673,18 гривень, а також зобов'язано ОСОБА_1 після отримання відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної транспортному засобу, повернути Моторному (транспортному) страховому бюро України транспортний засіб "ЗАЗ-DAEWO Т13110" д.н.з. НОМЕР_5. (а.с.95-98)

Відповідно до п. 22.3 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакція від 08.01.2012 року, чинній на час ДТП), потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакція від 08.01.2012 року, яка діяла на час вчинення ДТП), обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 гривень на одного потерпілого.

Згідно п. 41.1. ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакція від 08.01.2012 року, яка діяла на час вчинення ДТП), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За даними Виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 за період з 27.01.2012 року по 17.02.2012 року, виданої Козелецькою центральною районною лікарнею, а також за даними Висновку експерта №42, складеного судово-медичним експертом на підставі постанови слідчого СВ Козелецького РВ УМВС України в Чернігівській області, від 14.03.2012 року, у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки, відкритого уламкового перелому лівого наколінника, забійної рани лівого колінного суглобу, крововиливу (гематоми) передньої стінки живота; тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів салону автомобіля, могли бути спричинені при обставинах і в час, вказаних в постанові - при дорожньо-транспортній пригоді 27.01.2012 року; кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості. (а.с.19, 24)

Листом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 22.09.2015 року №3/1-05/26556, останнім відмовлено у виплаті ОСОБА_1 моральної шкоди за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 27.01.2012 року, оскільки МТСБУ не є особою, відповідальною за заподіяну шкоду, та не є страховиком та не відшкодовує моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. (а.с.30)

Відповідно до вимог ч. 1, п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. (ч. 1 ст. 1168 Цивільного кодексу України)

Як роз'яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року № 35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись нормами законодавства, діючими на час вчинення досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування на його користь моральної шкоди, яку позивач зазнав у зв'язку з ушкодженням його здоров'я за наслідками дій відповідача ОСОБА_3, визнаного вироком суду винним у вчиненні досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди та, відповідно, винним за ч. 2 ст. 286 КК України, - оцінену позивачем у розмірі 50000,00грн., враховуючи, що сам факт одержання тілесних ушкоджень під час ДТП, пов'язаний з цим душевний та фізична біль, страждання від одержаних тілесних ушкоджень - закритого перелому лівої плечової кістки, відкритого уламкового перелому лівого наколінника, забійної рани лівого колінного суглобу, крововиливу (гематоми) передньої стінки живота, безперечно завдало позивачу значну моральну шкоду й спричинило моральні переживання і страждання. Також, визначаючи розмір такої шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості.

Шкода в зазначеному розмірі підлягає відшкодуванню відповідачем ОСОБА_3, як заподіювачем такої шкоди, а також - відповідачем МТСБУ в межах встановленого ліміту, оскільки на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність щодо транспортного засобу, яким керував відповідач ОСОБА_3, не була застрахована у встановленому законом порядку, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами. Разом з тим судом ураховано законодавчо визначені обмеження відповідальності МТСБУ в частині відшкодування моральної шкоди третім особам, тому з відповідача МТСБУ на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 2550,00грн., що становить 5% ліміту відповідальності страховика, визначеного пунктом 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакція від 08.01.2012 року, яка діяла на час вчинення ДТП). При цьому, різниця між сумою відшкодування, визначеною судом у розмірі 50000,00грн., та сумою, яка має бути відшкодована відповідачем МТСБУ у розмірі 2550,00грн., підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3, як особи, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, тобто у розмірі 47450,00грн.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення на його користь моральної шкоди, пов'язаної із протиправною поведінкою ОСОБА_3 відносно позивача та членів його сім'ї, оціненої позивачем у розмірі 20000,00грн., оскільки відповідача засуджено за вчинення злочину з необережності та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження моральних страждань позивача через протиправну поведінку ОСОБА_3

Вимоги позову в частині стягнення моральної шкоди, спричиненої пошкодженням майна - у розмірі 10000,00грн. також не підлягають задоволенню, оскільки така шкода, згідно п.3.ч.2 ст.23 ЦК України, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, проте автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO», державний номерний знак НОМЕР_5, яким керував позивач під час ДТП, зареєстровано за ОСОБА_7, а не за позивачем, доказів знищення чи пошкодження будь-якого іншого майна, що належало б позивачеві, матеріали справи не містять.

Згідно з вимогами частин 1, 3 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема й витрати на правову допомогу.

Частинами 1, 2 ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 Цивільного процесуального кодексу України.

Як убачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 2750,00грн., які сплачено ОСОБА_1 за послуги адвоката, надані в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджено наявними в матеріалах справи: договорами про надання правової допомоги №34 від 25.03.2013 року, №3 від 29.01.2012 року, ордерами адвоката, актами виконаних адвокатом робіт та квитанціями про сплату ОСОБА_1 за послуги адвоката (а.с.31-37; 89-94).

Суд визнає безпідставними вимоги позивача в частині відшкодування на його користь витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати понесені позивачем в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, проте цивільним процесуальним законодавством не передбачено право на відшкодування витрат, понесених сторонами поза межами справи, що розглядається в межах цивільного судочинства по даній справі.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), ОСОБА_3 про відшкодування додаткових витрат та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою підлягає частковому задоволенню, а саме: підлягає стягненню з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача моральна шкода у розмірі 2550,00грн. та з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача моральна шкода у розмірі 47450,00грн., в іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в межах розгляду даного спору.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи, що позивача звільнення від сплати судового збору згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з кожного відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20грн.

На підставі викладеного ст. 23, 1167, 1168, 1187 Цивільного кодексу України, ст. 9, 22, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакція від 08.01.2012 року, чинній на час ДТП), керуючись ст. 10, 11, 57-61, 74-77, 79, 84, 88, 169, 179, 197, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_3 про відшкодування додаткових витрат та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 2550,00грн. (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 47450,00 (сорок сім тисяч чотириста п'ятдесят гривень).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20грн.

Стянути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: