АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1201/16 Справа № 205/1121/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Ремеза В.А.

суддів Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2015 року за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року МТСБУ звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу, посилаючись на те, що 14 листопада 2011 року з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем НОМЕР_1, була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобілю НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що належить на праві власності ОСОБА_5, було завдано механічних ушкоджень.

Вина ОСОБА_3 у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2011 року.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, розмір завданих збитків автомобілю НОМЕР_2 становить 12 881,53грн.

Власник автомобіля НОМЕР_2, скориставшись своїм правом, звернувся із заявою до позивача про відшкодування йому матеріальної шкоди завданої ДТП. Позивач здійснив виплату відшкодування ОСОБА_5 в сумі 10 734,61 грн., виходячи з розрахунку: 12 881,53 грн. (розмір шкоди) 2 146,92 грн. (20% ПДВ).

Уточнивши і доповнивши свої вимоги позивач посилаючись на те, що з матеріалів адміністративної справи стало відомо, що ОСОБА_3 на момент ДТП перебував у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2, а тому просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 на свою користь кошти в сумі 10 934,61грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2015р. позовні вимоги МТ СБУ задоволені частково.

Стягнуто із ФОП ОСОБА_2 на користь МТСБУ кошти в сумі 10 934,61грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2011 року близько 16-20 год., ОСОБА_3 керуючи автобусом «Ікарус 365», д/н НОМЕР_3, рухаючись по вул. Набережна Заводська в м. Дніпропетровську, в районі електроопори №220, не витримав безпечну відстань та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, який рухався попереду нього, та з автомобілем НОМЕР_5, який також рухався попереду нього зліва, що призвело до ушкодження транспортних засобів.

Згідно постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2011 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП, за наслідками вказаної ДТП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно полісу №АА/3455379 від 26.05.2011 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 як власника транспортного засобу «ВАЗ 217030», д/н НОМЕР_6, була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Провіта».

06 січня 2012 року ОСОБА_6, скориставшись своїм правом на отримання страхового відшкодування, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, звернувся із відповідною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с.36).

На підставі наказу № 687 від 21.02.2012 року позивач платіжним дорученням від 01.03.2012р. сплатив на користь ОСОБА_5 страхове відшкодування в сумі 10 734,61 грн.

Також, МТСБУ було сплачено грошову суму в розмірі 200грн. за проведення оцінки нанесених збитків та збір необхідних документів.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Згідно ст.41 п.41.1 п.п. «а» Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 38 п.38.2, п.п.38.2.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Відповідно до роз'яснень п. 27 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. В такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що власник автобуса «Ікарус 365», д/н НОМЕР_3 ФОП ОСОБА_2 на час виникнення ДТП не мав договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому він має повернути сплачені МТСБУ потерпілій стороні від ДТП кошти в порядку регресу, і строк позовної давності за заявленими вимогами у позивача починає відраховуватись з дати, коли він відшкодував потерпілому завдану шкоду.

Згідно ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до положень ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 254 вказаного Кодексу встановлено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Так згідно платіжного доручення, МТСБУ перерахувало страхове відшкодування ОСОБА_5 01.03.2012р.

Згідно позовної заяви МТСБУ звернулось до суду з позовом про стягнення коштів 18.02.2015р. тобто в межах строку позовної давності, а тому встановивши вказані обставини, та оцінивши докази по справі, відносно того, що саме ОСОБА_2 як власник автобусу має відшкодовувати в порядку регресу на користь МТСБУ сплачену суму страхового відшкодування, оскільки винний у ДТП ОСОБА_3 перебував з ним, як власником автобусу у трудових відносинах, суд обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог МТСБУ, стягнувши в порядку регресу з ФОП ОСОБА_2 сплачену суму, і колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду ухвалене з порушенням матеріального та процесуального права з посиланням на пропуск позивачем строку для звернення до суду за захистом порушеного права необґрунтовані, оскільки позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, що підтверджується встановленими судом обставинами.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду ухвалене з порушенням матеріального та процесуального права з посиланням на те, що в матеріалах справи є довідка №01-1740 від 24.07.2015р. (а.с.71), про відсутність реєстрації трудових відносин укладених між ним та ОСОБА_3 не можуть свідчити про незаконність судового рішення, оскільки на підтвердження вказаних доводів ОСОБА_2 не надав будь-яких інших доказів, тоді як вирішуючи в цій частині позовні вимоги, судом в порядку ст. 212 ЦПК України було надано належну оцінку зазначеній довідці з урахуванням встановлених обставин по справі, і оцінивши обставини по справі, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що саме ОСОБА_7 повинен відшкодувати в порядку регресу завдану шкоду.

Таким чином рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, оскільки наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303,304,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 9 жовтня 2015р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: