НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7476/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -

встановив:

У листопаді 2015 року позивач звернулась з позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному будинку з її дозволу з 2001 року був зареєстрований її син ОСОБА_2, який з вересня 2005 року за місцем реєстрації не проживає. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним будинком.

Позивач надала суду заяву згідно якої просила розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, у відповідності до якої позов визнав та просив розглянути справу за його відсутності.

У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2001 року. Право власності позивача зареєстровано КП «Новомосковське БТІ» 24 вересня 2001 року /а.с.5, 6/.

В будинку за вказаною адресою також з 01 серпня 2004 року зареєстрований ОСОБА_2 - відповідач по справі та згідно визнаних сторонами обставин справи - син позивача. Причиною реєстрації зазначено: за наймом /а.с.15/.

Як вбачається з акту обстеження домоволодіння, складеного 24 листопада 2015 року, комісією в складі Депутата Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, мешканців будинків НОМЕР_3 та АДРЕСА_2, за участю власника домоволодіння НОМЕР_4, відповідач з вересня 2005 року не мешкає у зазначеному будинку /а.с.7/.

Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідач не проживає більше шести місяців, а лише зареєстрований в ньому.

У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування квартирою позивача, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік.

За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 487,20 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 487,20 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,88,209, 212-215,224,226 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов