АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/5732/16 Головуючий 1-ї інстанції - Корекян Н.Р.
Категорія : відшкодування шкоди.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Пономаренко Ю.А., Івах А.П.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Статус» про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Статус» про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що у серпні 2013 року сталась дорожньо - транспортна пригода за участі водія ОСОБА_1, який керував автомобілем Тойота Авенсіс держномер НОМЕР_2 і під час руху здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 під його керуванням, чим було завдано механічні пошкодження його автомобілю.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2015 року визнано винним у вчиненні ДТП ОСОБА_1 та звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням з потерпілим.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження, вартість відновлюваного ремонту перевищує ринкову вартість автомобілю та складає 139 554,19 грн., що є сумою еквівалентною 11 630 доларів США за курсом станом на квітень 2014 року.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_1 застрахував цивільну відповідальність у ПрАТ СК «Статус».

Після ДТП він звертався до ПрАТ СК «Статус» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте страхову виплату так і не отримав.

Крім того, відповідачем ОСОБА_1 було завдано і моральну шкоду, оскільки він перебував на лікуванні , яку він оцінює у 80 000 грн.

Остаточно, просив стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 257 756 грн., виходячи з курсу долара США станом на лютий 2016 року, моральну шкоду в сумі 80 000 грн., вартість проведеного дослідження в сумі 600 грн., вартість вирахуваної суми франшизи 500 грн., відшкодування заробітку, втраченого внаслідок загальної працездатності в сумі 15 000 грн., вартість витрат на правову допомогу в сумі 15 000 грн., а також з ПрАТ СК «Статус» страхове відшкодування в сумі 495 грн. та пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування за період з 26 листопада 2013 року по 23 листопада 2015 року в сумі 33 873, 97 грн.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 257 756 грн., вартість проведеного автотоварознавчого дослідження в сумі 600 грн., суму франшизи 500 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн., втрачений заробіток в сумі 273,10 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2 204, 80 грн., а всього 271 333,90 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Статус» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 49 500 грн., пеню в сумі 18 872,37 грн., а всього 68 372,37 грн.

З ОСОБА_1 та ПрАТ СК «Статус» на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 2 700 грн. та 675 грн. відповідно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір завданої позивачу матеріальної шкоди з 257 756 грн. до 90 054,19 грн., моральної шкоди з 10 000 грн. до 1 000 грн. та судові витрати розділити між відповідачами пропорційно до задоволених позовних вимог, щодо задоволення позову в частині втраченого заробітку - відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповноту встановлених обставин, які мають значення по даній справі.

Справа в провадженні апеляційного суду знаходиться із серпня 2016 року, неодноразово призначалась до розгляду в судовому засіданні. Про розгляд справи учасники процесу повідомлялись належним чином, будь-яких заяв від позивача ОСОБА_2 не надійшло. Відповідач ОСОБА_1 просив розглянути справу за його відсутності.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін, належним чином повідомлених, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Проте рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог зазначеним вимогам Закону не відповідає.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, пред'явлені до ОСОБА_1 та ПрАТ СК «Статус», суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості та доведеності.

Однак, повністю із таким рішенням погодитись не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи і суд їх дійшов унаслідок неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); сторони зобов'язані належно довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України). Позов може бути задоволено за умови його обґрунтованості та доведеності (ст.ст. 212-215 ЦПК України).

Судом встановлено, що у 11 серпня 2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_1, який керував автомобілем Тойота Авенсіс держномер НОМЕР_2 і під час руху здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 під його керуванням, чим було завдано механічні пошкодження його автомобілю.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2015 року визнано винним у вчиненні ДТП ОСОБА_1 та звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням з потерпілими. Вказі обставини відповідач ОСОБА_1 визнає (а.с.9-10).

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 27.10.2014 року, вартість відновлюваного ремонту складає 139 554,19 грн. (а.с.11-12).

Пред'являючи позов до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Статус» позивач посилався на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ СК «Статус» , при цьому у матеріалах справи відсутня копія полісу чи належно завірені дані відносно страхування.

Наданий позивачем результат пошуку через Інтернет Централізованої бази даних МТСБУ на підтвердження факту страхування не є належним та допустимим доказом, оскільки він ніким не завірений. Підтвердження наявності полісу даними МТСБУ у матеріалах справи відсутні (а.с.17).

Не є належним та допустимим доказом і заява ОСОБА_2 на адресу ПрАТ СК «Статус» про виплату страхового відшкодування, оскільки в заяві відсутні реквізити страхової компанії на підтвердження того, що ця заява надана страховику в установленому порядку (а.с.18).

Доказів того, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1, який безпосередньо допустив зіткнення із керованим позивачем автомобілем, на момент ДТП була застрахована та він виконав покладений на нього п. 33.1. ст. 33 Закону № 1961-IV обов'язок щодо своєчасного інформування страховика про ДТП установленої форми, зазначивши обставини події та потерпілого матеріали справи не містять.

У справі немає даних про наявність для позивача будь-яких перешкод для звернення до відповідної страхової компанії (компаній), що діють публічно, з приводу ситуації, що виникла, засобами поштового, електронного зв'язку чи в будь-який інший доступний спосіб.

З огляду на зазначене рішення суду в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Статус» на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 49 500 грн., пені в сумі 18 872,37 грн., а всього 68 372,37 грн. підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову.

З урахуванням вищезазначеного підлягає скасуванню рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сума франшизи у розмірі 500 грн.

Разом з тим, при визначенні розміру матеріальної шкоди, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є підставами для зміни судового рішення в частині задоволених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі визнав, що з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода. Не оспорював розміру матеріальної шкоди у сумі 139 554 грн. 19 коп., що була визначена авто-товарознавчим дослідженням від 27.10.2014 року.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір матеріальної шкоди, дійшов хибного висновку, що до суми матеріальної шкоди у розмірі 139 554 грн. 19 коп., визначеної висновком автотоварознавчого дослідження від 27.10.2014 року, необхідно застосувати еквівалент доларів США, який був встановлений на той час, в результаті чого матеріальна шкода у доларовому еквіваленті становила 11 630 доларів США, та з урахуванням того, що станом на 19.02.2016 року курс долара США, встановлений НБУ складає 26,46 грн. суд дійшов висновку, що вартість пошкодженого автомобіля становить 307 756 грн.

Визначаючи в такий спосіб розмір матеріальної шкоди суд першої інстанції не вказав у відповідності положень якого Закону допустиме таке визначення.

З інших правових підстав, передбачених нормами цивільного законодавства, позивачем вимоги не заявлялись.

Тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода у сумі 139 554 грн. 19 коп.

Визначаючи розмір на відшкодування компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_2 в результаті ДТП заподіяно тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Проте вказані висновки суду ґрунтуються тільки на ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.04.2015 року, яка належним чином не завірена: відсутня печатка суду та відсутнє посилання про те, що ухвала набула законної сили (а.с.9-10).

Разом з тим, із витягу №8226 із медичної карти стаціонарного хворого центральної районної лікарні Києво-Святошинського району вбачається, що ОСОБА_2 був госпіталізований з діагнозом :струс мозку, забійна рана правої брови, забій передньої черевної стінки та перебував у медичному закладі з 11.08.2013 року по 15.08.2013 року (а.с.15).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з наведеного та враховуючи надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів з урахуванням принципів розумності і справедливості. вважає за можливе рішення суду в цій частині змінити, зменшити розмір компенсації моральної шкоди з 10 000 грн. до 5 000 грн.

Також підлягає скасуванню рішення суду в частині стягнення втраченого заробітку на користь позивача, оскільки будь-яких доказів того, що позивач працював на момент ДТП, який був його заробіток на момент звільнення і яку він мав кваліфікацію, матеріали справи не містять.

Не відповідає вимогам ст.. 84 ЦПК України і рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи в суді першої інстанції в якості представника відповідача приймав участь ОСОБА_3, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Доказів того, що він має юридичну освіту і діяв як спеціаліст в галузі права матеріали справи не містять.

Тому рішення суду і в цій частині підлягає скасуванню, з відмовою у задоволенні позову.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 390 грн.

Оскільки доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, рішення суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до вимог ст.309 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржувалось, а тому колегією не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 257 756 грн., суму франшизи 500 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн., втрачений заробіток в сумі 273,10 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2 204, 80 грн., скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 139 554 грн.19 коп. (сто тридцять дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири грн..19 коп.), компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. (п'ять тисяч грн.) В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу, суму франшизи 500 грн та втраченого заробітку відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 390 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 не переглядалось, оскільки позивачем не оскаржувалось.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді