УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про поділ майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 20.08.2004 вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2, від якого сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що сімейні відносини не склалися, стосунки поступово ускладнюються, що призвело до фактичного припинення подружніх відносин.

Оскільки сторони не дійшли домовленості про добровільний поділ спільного майна, позивач просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль НОМЕР_1, 2013 року випуску. Виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль марки Volkswagen, Touareg д/н НОМЕР_2, 2012 року випуску, земельну ділянку площею 0,1263 га, що розташована в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_4; житловий будинок, загальною площею 419,5 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року позов задоволено частково.

Справа № 756/2407/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9731/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Визнано квартиру АДРЕСА_1; автомобіль НОМЕР_1, 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_3; автомобіль марки Volkswagen, Touareg д/н НОМЕР_2, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_5; земельну ділянку площею 0,1263 га, що розташована в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_4; житловий будинок, загальною площею 419,5 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2 - спільною сумісною власністю подружжя.

Проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; автомобіль НОМЕР_1, 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_3; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1263 га, що розташована в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_4; 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 419,5 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; автомобіль марки Volkswagen, Touareg д/н НОМЕР_2, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_5; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1263 га, що розташована в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_4; 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 419,5 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначала, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення керувався звітом про оцінку майна вартості майна подружжя від 03.02.2016, який надав відповідач, проте не звернув уваги на те, що вказаний звіт не відповідає дійсності, оскільки оцінка майна не відображає реальну ринкову вартість майна.

Вказувала, що усі витрати щодо утримання спільної дитини, яка проживає разом із нею, позивач здійснює одноособово, а відтак вважала, що наявні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя та збільшення частки майна дружини.

Наголошувала, що суд не звернув уваги на те, що позивач відчуває на собі як психологічний так і фізичний тиск з боку відповідача, що підтверджується належними доказами, а відтак запропонований позивачем спосіб поділу майна є необхідною мірою уникнення конфліктів та суперечок між сторонами.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_6 просила рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким вказану частину позовних вимог задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Відповідач та його представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 20.08.2004 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 20.08.2004 №113101 (а.с. 15).

Від вказаного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Встановлено та не заперечувалося сторонами, що дитина проживає з позивачем окремо від ОСОБА_2

Спільним майном позивача та відповідача є квартира АДРЕСА_1, автомобіль марки Volkswagen, Touareg д/н НОМЕР_2, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_5, автомобіль НОМЕР_1, 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_3, земельна ділянка площею 0,1263 га, що розташована в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_4, житловий будинок, загальною площею 419,5 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2.

Відповідно до Звіту ТОВ «АКР-КОНСАЛТ» про оцінку майна від 03.02.2016 №RS48-160203-001 ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1263 га, що розташована в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_4 становить 151 822 грн., ринкова вартість житлового будинку загальною площею 419,5 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2 складає 1 851 079 грн. (а.с. 167-168).

Згідно Звіту ТОВ «АКР-КОНСАЛТ» про оцінку майна від 03.02.2016 №RS19-160203-001 ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 7 010 038 грн. (а.с. 199-233).

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суду не було надано доказів на підтвердження наявності підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, а запропонований позивачем порядок поділу нерухомого майна, з огляду на його реальну вартість, є неспівмірним та таким, що не ґрунтується на вимогах Сімейного кодексу України.

Колегія суддів вважає даний висновок суду обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Частина 3 цієї ж норми передбачає можливість за рішенням суду збільшити частку дружини, чоловіка, якщо з нею, ним, проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Посилання позивача на те, що усі витрати щодо утримання спільної дитини, яка проживає разом із нею, позивач здійснює одноособово, а відтак наявні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя та збільшення частки майна дружини, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження зазначеного.

У даному випадку, за відсутності будь-яких доказів зі сторони позивача, при визначенні часток подружжя, колегія суддів не вбачає правових підстав для відступлення від рівності часток подружжя,

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Матеріали справи не містять відомостей щодо вимоги та згоди на отримання грошової компенсації одним із подружжя, а відтак висновок суду про поділ нерухомого майна між сторонами рівними частинами ґрунтується на вимогах Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд керувався звітом про оцінку вартості майна подружжя від 03.02.2016, проте не звернув уваги на те, що вказаний звіт не відповідає дійсності, оскільки оцінка майна не відображає реальну ринкову вартість, колегією суддів відхиляється з огляду на те, що, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, позивачем не заявлялося клопотання про призначення відповідної експертизи, а відтак суд обґрунтовано виходив із наявних в справі доказів та вартості нерухомого майна, визначеної компетентною особою у Звітах про оцінку майна.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_02_21/T041618.html?pravo=1"України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивач та його представник не надали до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, вони є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, відповідає обставинам справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: