Справа № 161/2229/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/773/1501/16 Категорія: 81 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Здрилюк О.І., Федонюк С. Ю.

секретар Кирилюк О. О.

з участю: державного виконавця Будя С.Л.,

заявник ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції та зобовязання вчинити дії за апеляційною скаргою Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2016 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції та зобовязання вчинити дії задоволено.

Постановлено скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження від 08.02.2016 року по виконавчому провадженню № 48959022.

Зобовязати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_2 провести виконавчі дії до повного виконання рішення Луцького міськрайонного суду в цивільній справі № 2-4751/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого приміщення та приведення земельної ділянки у попередній стан.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду Луцький районний ВДВС ГТУЮ у Волинській області подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволені скарги.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін з наступних підстав.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив з того, що передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, не здійснивши всіх заходів примусового виконання рішення суду.

Статтею 383 ЦПК України визначено право на звернення із скаргою до суду, а саме, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом першої інстанції встановлено, що головним державним виконавцем відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_2 08.10.2015 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 48959022 по виконанню виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом 03.04.2015 року про зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, площею 0,1769 га в с.Голишів Луцького району, шляхом знесення самочинно побудованого на ній приміщення та привести земельну ділянку у попередній стан за власний рахунок (а.с.11).

У звязку з невиконанням рішення суду боржником, головним державним виконавцем відділу ДВС Луцького РУЮ ОСОБА_2 30.10.2015 року та 20.11.2015 року на боржника ОСОБА_3 були накладені штрафи відповідно до статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» та вироком Луцького міськрайонного суду 24.03.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 ч.1 КК України.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В постанові про закінчення виконавчого провадження від 02 лютого 2016 року підставою закінчення виконавчого провадження зазначено, що державним виконавцем вжито всіх заходів, передбачених ст.ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, направлено подання про порушення кримінального провадження відносно боржника, а виконавче провадження з примусового виконання рішення суду закінчено.

При винесенні у цій постанові, державний виконавець покликався на ч.3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст.89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, що затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Однак не враховано, що рішенням суду, яке перебуває на виконанні, зобовязано боржника вчинити певні дії, які не повязані з конкретною особою, а можуть бути виконані примусово за рахунок боржника.

Відповідно до п. 19 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1, він бажає здійснити авансування витрат по знесення самочинно побудованого приміщення. А відтак не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що стягувачем не було здійснено жодних проплат чи подано заяви з пропозицією авансувати дані витрати, оскільки державним виконавцем не надано доказів того, що він розяснював стягувачу його право на внесення авансового внеску або не надсилав письмову пропозицію про необхідність здійснити авансування.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» якщо рішення зобовязального характеру не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом.

Встановлені судом обставини указують на те, що державний виконавець не організував виконання належним чином, так як не використав повноваження щодо пропозиції стягувачу про авансування витрат.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною, а державним виконавцем не в повній мірі здійснено заходи на виконання рішення суду, а тому, давши належну оцінку обставинам справи, обґрунтовано визнав дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження неправомірними.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції і не впливають на правильність ухвали суду, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: