Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/2536/16-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 49 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Мишаковській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року

встановила:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що сторони з 14 серпня 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому мають двох неповнолітніх доньок : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 Вказував, що шлюбно-сімейні відносини припинені з лютого 2016 року, близьких стосунків не підтримують внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя та вирішення соціально-побутових проблем, подальше збереження сім'ї вважає неможливим. Враховуючи викладене, просив суд позов задовольнити.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зауважила, що суд не з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини та обставини розірвання шлюбу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 14 серпня 2004 року, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції.

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей : дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що сім'я розпалась остаточно, оскільки подальше її збереження неможливе внаслідок того, що шлюбні стосунки припинені та не ведеться спільне господарство, строк, наданий для примирення, позитивних результатів не дав.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Згідно зі ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя .

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин і вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, встановивши, що сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство й відносини між ними стали неприязні, дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливе.

Крім того, судом першої інстанції були вжиті заходи щодо примирення подружжя та збереження сім'ї шляхом надання строку для примирення, за сплином якого позивач не відмовився від позовних вимог.

Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний шлюб є фіктивним через незаконне заволодіння позивачем чужим майном не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідач не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом у разі порушення її прав.

Тому доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до її незгоди щодо причин розпаду сім'ї, а не до її незгоди щодо розірвання шлюбу із позивачем.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: