Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/6302/14-ц Головуючий у 1-й інст. Хавронюк О. Л.
Категорія 27 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Бердичівського міськрайонного управління юстиції про визнання припиненим зобовязань за кредитним договором та договором іпотеки за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року Банк звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з ОСОБА_1 58824,39грн. заборгованості за кредитним договором, з яких: тіло кредиту 46812,57грн.; % - 12011,82грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 30,4 м 2, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження шляхом проведення прилюдних торгів. Зазначав, що відповідно до договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 від 15.11.2007р., останній отримав кредит в розмірі 100000грн. зі сплатою % за користування кредитом у розмірі 13,2500% на рік на строк з 15.11.2007р. до повного погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань, Банк та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано однокімнатну АДРЕСА_2, загальною площею 30,4 м 2. 26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ „ДельтаБанк було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого позивач набув прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 16.10.2014р. виникла вказана заборгованість.

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом. Просила визнати такими, що припинились: зобовязання за кредитним договором між ОСОБА_1 та Банком, за договором іпотеки між нею та Банком; скасувати заборону на відчуження та вилучити з Єдиного реєстру заборон запис про заборону відчуження належної їй квартири та зобовязати Банк повернути їй оригінали документів на квартиру.

Зазначала, що позичальник 09.07.2013р. ОСОБА_1 помер. Кредитний договір був чинний до 11.04.2013р. Банк втратив право вимоги до спадкоємців , а тому не може бути визнаний кредитором. Іпотека є дійсною до припинення основного зобовязання, яке також припинилось. 20.10.2013 року вона зверталась до Банку з вимогою повернути оригінали документів на квартиру та зняти заборони на відчуження. Проте отримала лист про відступлення боргу на користь ПАТ «ДельтаБанк». Згоди на переведення боргу позивачка та позичальник не давали.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року в задоволенні первісного позову відмовлено повністю за безпідставністю вимог. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано припиненим з 09.07.2013р. іпотечний договір № 09.08/006/101/07-С, укладений 15.11.2007 року між Банком і ОСОБА_2, стягнуто з Банку на користь ОСОБА_2 243,6 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі Банк просить рішення скасувати та стягнути з ОСОБА_3 на його користь 58824,39грн. заборгованості за кредитним договором; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2 спірну квартиру шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження шляхом проведення прилюдних торгів. Зазначає, що про смерть відповідача йому стало відомо під час розгляду справи в суді. Крім того, заява про залучення правонаступника ОСОБА_3 подавалася Банком з посиланням на ст. 37 ЦПК України. Проте, ухвалюючи рішення, суд безпідставно застосував ст. 520 ЦПК України.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, 15.11.2007р. ОСОБА_1 і ПАТ „Кредитпромбанк„ уклали кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 100000грн. строком до 11.04.2013р. зі сплатою 13,25% річних. За додатковими договорами сторони узгоджували збільшення відсоткової ставки, процедуру та умови повернення кредиту. Додатковою угодою від 19.01.2011р. сторони визначили фактичний залишок заборгованості за кредитом у сумі 55972,05грн. (а.с.6-20). 15.11.2007р. між ПАТ „Кредитпромбанк„ і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки (зі змінами від 19.01.2011р.) , за яким вона в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, надала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_3. Заставну вартість майна за згодою сторін було визначено у 134295 грн. (п.1.4 договору).

За договором купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013р. ПАТ „Кредитпромбанк„ продав (відступив) ПАТ „Дельта Банк„ права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за спірними кредитним та іпотечним договорами від 15.11.2007р. (а.с.37-43,240-241) .

Розмір заборгованості ОСОБА_2 не оспорює, апеляційну скаргу не подавала.

Як видно із матеріалів справи, позичальник ОСОБА_1 помер 10.07.2013р., тобто за півтора року до предявлення позову.

Відповідно до вимог ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження, а припиняється у момент її смерті.

Пунктом 6 статті 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі.

На підставі наведеного, оскільки відповідач помер до предявлення позову, судове рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_1 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.

Дане рішення не перешкоджає Банку звернутись із відповідним позовом про стягнення заборгованості до спадкоємців ОСОБА_1

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною третьою статті 23 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, за змістом статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у статтях 12, 33 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобовязання.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

За таких обставин, коли у справі відсутні докази про те, що ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_1, суд обґрунтовано відмовив у позовних вимогах до неї.

ОСОБА_2 судове рішення не оскаржує.

Керуючись ст.ст.205,209,218,303,304,307,308,310,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року в частині позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати, провадження у справі закрити. В решті рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: