У Х В А Л А

22 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Охрімчук Л.І.,Романюка Я.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Луцького міськрайонного суду від 13 січня 2016 року, рішення Апеляційного суду Волинської області від 23 лютого 2016 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення належності квартири, визнання прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 січня 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано належність квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7. та ОСОБА_6 по Ѕ частині кожному. Визнано прийняття ОСОБА_7 спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 у вигляді 2/3 частки майна. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зустрічний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 23 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року, рішення Луцького міськрайонного суду від 13 січня 2016 року в частині позовних вимог про встановлення належності квартири та визнання прийняття спадщини скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення належності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 та визнання прийняття ОСОБА_7 спадщини за заповітом - 2/3 частки майна після смерті ОСОБА_6 відмовлено. В решті рішення Луцького міськрайонного суду від 13 січня 2016 року залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Луцького міськрайонного суду від 13 січня 2016 року, рішення Апеляційного суду Волинської області від 23 лютого 2016 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року та ухвалення нового судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема, частини третьої статті 1296 ЦК України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема, статті 1296 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року, 5 листопада 2014 року, 25 березня, 27 травня, 8 липня 6-10468ск15, 8 липня 6-12612ск15, 9 липня, 30 вересня, 15 жовтня та 9 грудня 2015 року, 13 січня, 25 січня, 16 березня, 6 квітня, 8 червня, 15 червня, постанови Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року, 8 квітня, 13 травня № 6-11ц15, 13 травня № 6-53 ц15, 13 травня № 6-63 ц15, 27 травня, 10 червня, 24 червня №626/19838/14, 24 червня 6-251ц16, 2 вересня, 16 вересня 6-495ц15, 16 вересня 6-1193ц15 2015 року, 3 лютого, 13 квітня, 25 травня, 22 червня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира належала подружжю ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, а скасування заочного рішення в даній справі не вплинуло на законність договору дарування, судом встановлено належність ОСОБА_7 5/6 частини спірної квартири, оскільки вона прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6

Скасовуючи в частині рішення суду першої інстанції, та відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 є такою, що прийняла спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частки спірної квартири, оскільки доньки спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як непрацездатні особи мали право на обов'язкові частки у спірному нерухомому майні по 1/12 частці кожній, скасування заочного рішення по даній справі не впливає на законність укладеного ОСОБА_7 договору дарування від 19 березня 2014 року, оскільки право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину і відповідно ОСОБА_7 мала право розпоряджатися належним їй майном.

В ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року, 9 липня, 5 листопада 2014 року, 25 березня, 8 липня, 30 вересня, 9 грудня 2015 року, 13 січня, 6 квітня, 15 червня 2016 року, що надані заявницею як приклад, справи передані на новий судовий розгляд та не містять правової позиції щодо спірних правовідносин та застосування норм матеріального права, а вказують на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також не з'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року, що надана заявницею як приклад, судами було визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на житло, тому ОСОБА_6 було відмовлено у визнанні його добровільним набувачем квартири та усуненню перешкод у здійсненні ним права власності на вищезазначену квартиру.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року, що надана заявницею як приклад, судами було визнано недійсним договір дарування, оскільки на момент його укладення, ОСОБА_6, згідно акту судово-психіатричного експерта №2, через наявний у неї психіатричний розлад, не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року, що надана заявницею як приклад, судом було встановлено, що лише власник майна має право на звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2016 року, що надана заявницею як приклад, судом було встановлено що договір оренди землі було укладено із порушенням законодавства, оскільки був чинним договір оренди землі, укладений з приватним підприємством «Старлайт-Арго», правонаступником якого є ТОВ «Олімп», тому укладати догорів з іншим орендарем не було законнних підстав.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, що надана заявницею як приклад, не може бути підставою оскарження судових рішень посилання на те, що договір іпотеки вчинено без згоди органу опіки та піклування, оскільки іпотечний договір визнаний недійсним не з підстав, що він порушує майнові права дітей, у справі такий позов не заявлявся.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року, що надана заявницею як приклад, спірна квартира вибула із власності спадкодавця поза його волі, тому за позивачем було визнано право власності на неї та витребувано майно із незаконного володіння відповідача.

Порівняння змісту вказаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року, що надана заявницею як приклад, предметом розгляду судів було витребування майна з чужого незаконного володіння та розірвання договору довічного утримання.

У постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року, що надана заявницею як приклад, предметом розгляду судів було визнання договорів іпотеки припиненими.

У постановах Верховного Суду України від 8 квітня, 13 травня № 6-11ц15, 13 травня № 6-53 ц15, 13 травня № 63 ц15, 27 травня, 10 червня, 24 червня, 2 вересня, 16 вересня 6-495ц15, 16 вересня 6-1193ц15 2015 року, 3 лютого, 13 квітня, 25 травня, 2016 року, що надана заявницею як приклад, предметом розгляду судів було звернення стягнення на предмет іпотеки.

У постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року, що надана заявницею як приклад, предметом розгляду судів було звернення стягнення на педмет іпотеки та виселення.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення належності квартири, визнання прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на спадкове майно за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Луцького міськрайонного суду від 13 січня 2016 року, рішення Апеляційного суду Волинської області від 23 лютого 2016 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Л.І. Охрімчук Я.М. Романюк