АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2291/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2687/16Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

Секретар: Філоненко О.В.

за участю: відповідача ОСОБА_2, представника відповідача - адв. Охмак В.І.

позивача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні з виплатою її вартості, визнання права власності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано в 2013 році; квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя та, відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 березня 2016 року, визначені частки кожного із співвласників - по 1/2 частці квартири- та встановлено порядок користування нею.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач більше п'яти років у вказаній квартирі не проживає, не здійснює ремонтні роботи, не сплачує комунальні платежі, а тому вважає, що спільне користування квартирою є неможливим.

Вказує, що нею, на депозитний рахунок суду було внесено ринкову вартість частки відповідача в спільній власності та, оскільки останній проживає в іншому житлі, вважає, що припинення його права на частку у спільному майні не завдасть йому значної шкоди.

З урахуванням наведеного прохала припинити право спільної власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; присудити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну йому 1/2 частину квартири №66, за вказаною адресою, у розмірі 200000,00 грн. з депозитного рахунку Київського районного суду м. Полтави, на який було внесено ОСОБА_4 грошову суму коштів, що становить ринкову вартість частки ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Припинено право ОСОБА_2 на частку в спільному майні, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Мозоліївка Глобинського району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_2, на реєстраційному обліку в АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2, вартість 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, в розмірі 202200,00 грн., з яких грошові кошти в сумі 200000,00 грн. Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Полтавській області перерахувати на рахунок ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з депозитного рахунку суду в сумі 200000,00 грн., які внесені згідно квитанції №30Р1827 від 18 квітня 2016 року ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Вказане рішення оскаржив відповідач, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі, вирішити питання судового збору.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було невірно застосовано положення ст.365 ЦК України. Також зазначає, що, оскільки позивачем на депозитний рахунок суду було внесено не повну суму вартості частки у спільному майні подружжя, то суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягнувши недоплачену суму з позивача.

У судовому засіданнівідповідач та його представник доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримали та прохали її задовольнити.

Позивач апеляційну скаргу прохала відхилити, а рішення районного суду залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Полтавської міської ради відділ обліку, розподілу та приватизації житла 24.09.2012 року, квартира за адресою АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.115).

24.10.2012 року Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за номером 35972619, було сформовано Витяг про державну реєстрацію прав, а саме права приватної власності на вказану квартиру за ОСОБА_2, номер запису 18625 в книзі :141 (а.с.116).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14.05.2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, шлюб, зареєстрований 14 березня 1990 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №540 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишено - ОСОБА_4 (а.с.5).

Відповідно до актового запису №11, вчиненого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного станку реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 16.01.2015 року, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_2, дружини - ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.119).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29.03.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя з встановленням порядку користування спільною сумісною власністю, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1:

ОСОБА_2 виділено в користування кімнату 7 площею 16,4 кв.м. та кімнату 6 площею 7,7 кв.м.;

ОСОБА_4 виділено в користування кімнату 2 площею 11,5 кв.м. та кімнату 3 площею 11,4 кв.м. та лоджію площею 2,7 кв.м.;

в спільному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_4 залишено кухню 8 площею 8,8 кв.м., коридор 1 площею 10,7 кв.м., вбиральню 4 площею 1,3 кв.м., ванну кімнату 5 площею 2,8 кв.м., відділення сараю 1 площею 1,8 кв.м. (а.с.6-7).

Зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 15.06.2016 року, убачається, що квартира загальною площею 73,3 кв.м., житловою площею 47 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 перебуває у приватній спільній частковій власності ОСОБА_2, а саме 1/2 частки квартири (а.с.53-55).

18.04.2016 року ОСОБА_4 на депозитний рахунок Київського районного суду м. Полтави було внесено суму коштів 200000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 30Р1827 (а.с.4,26).

Як убачається зі Звіту з незалежної оцінки майна від 09.08.2016р., а саме чотирикімнатної квартири на 7-му поверсі 10-ти поверхового житлового будинку, загальною площею 73,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, від 09.08.2016 року, оцінювачем визначено, що її оціночна вартість складає 404400,00 грн. (а.с.90-117).

Задовольняючи позов місцевий суд виходив із того, що за змістом статті 365 ЦК України припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, а тому місцевий суд дійшов висновку, що припинення права відповідача на частку в спільному майні жодним чином не завдасть йому істотної шкоди, а буде саме в його інтересах, оскільки за рахунок отриманої компенсації, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини щодо неможливого спільного проживання з позивачем, відповідач зможе придбати інше житло.

Такі висновки місцевого суду не відповідають матеріалам справи та встановленим по справі обставинам.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (постанова ВСУ від 16.01.2012 р. у справі № 6-81цс11).

Зі змісту Правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-68цс14 від 02.07.2014 року, вбачається, що відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Задовольняючи позов про припинення права власності відповідачки на S_1 частку житлового будинку з виплатою їй вартості цієї частки, суд першої інстанції виходив із того, що таке припинення (пункт 4 частини першої статті 365 ЦК України) не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки вона є громадянином іншої держави, в якій проживає й працює, а спірну власність використовує тільки для літнього відпочинку.

Суд апеляційної інстанції, з яким погодився й касаційний суд, вважав такий висновок необґрунтованим з тих підстав, що порушується принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Такий висновок суду свідчить про неправильне застосування статті 365 ЦК України, оскільки відповідно до цієї норми, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Як зазначено вище, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29.03.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя з встановленням порядку користування спільною сумісною власністю, визнано за ОСОБА_2 та за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним та встановлено порядок користування вказаною квартирою (а.с.6-7).

З наведеного вбачається та підтверджується наявною у матеріалах справи копією Технічного паспорту на спірну квартиру від 17.07.2012 року (а.с.113-114), що частка кожного зі співвласників є значною, а кімнати, які виділені у користування сторонам, не є прохідними та у них маються окремі виходи (а.с.114).

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави вважати спільне користування вказаною квартирою можливим, а задоволення позову завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки дана квартира є єдиним житлом ОСОБА_2 і в матеріалах справи відсутні доказів, які б спростовували цей факт.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного позову, неповністю з'ясував обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, а тому висновки суду не можна визнати такими, що відповідають обставинам справи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення по суті вказаних позовних вимог.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як убачається з матеріалів справи, при подачі апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 було сплачено 2224,20 грн. судового збору (а.с.127), які необхідно стягнути з позивача ОСОБА_4

Згідно з п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до п.п.3.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2016 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні з виплатою її вартості, визнання права власності, - відмовити.

Повернути ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 200000,00 (двісті тисяч гривень 00 коп.) грн., отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, які знаходяться на депозитному рахунку Київського районного суду м. Полтави, внесені згідно квитанції № 30Р1827 від 18 квітня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2224,20 (дві тисячі двісті двадцять чотири гривні 20 коп.) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Л.І. Пилипчук

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун