Справа № 202/7644/15-ц
Провадження № 2/0202/305/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 лютого 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Кубишкіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору удаваним правочином, застосування наслідків удаваності та недійсності правочину та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору удаваним правочином, застосування наслідків удаваності та недійсності правочину та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 30.08.2013 року він передав відповідачу, ОСОБА_2, в якості завдатку 4 000 доларів США за купівлю 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Ця частина квартири належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.10.2002 року після його бабусі, ОСОБА_4, померлої 09.08.2007 року. Інша 1/2 частина вищезазначеної квартири належить ОСОБА_5, яка була донькою ОСОБА_4. 31.10.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу належної йому 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, але оформили вони його як договір дарування, оскільки інший співвласник квартири, ОСОБА_5, яка має першочергове право на купівлю 1/2 частини квартири, не могла надати свою згоду на продаж квартири, адже знаходилась в місцях позбавлення волі. До підписання договору, він сплатив ОСОБА_2 15 000 доларів США на підтвердження чого, він надав йому розписку про отримання зазначених коштів. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2015 року по цивільній справі № 202/2682/15-ц було визнано недійсним договір дарування 1/2 частки квартири, укладеного 31.10.2013 року між ним та відповідачем. Посилаючись на ст. ст. 15, 16, 216, 235 ЦК України, п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 визнати удаваним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 31.10.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6, та визнати, що замість зазначеного договору дарування його сторонами насправді було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, на виконання якого ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 15 000 доларів США. Застосувати наслідки недійсності удаваного правочину та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 324 590, 86 гривень.

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, представник позивача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, представник відповідача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавала.

Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору удаваним правочином, застосування наслідків удаваності та недійсності правочину та стягнення грошових коштів не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2015 року по цивільній справі № 202/2682/15-ц позовні вимоги ОСОБА_5, яка діє в особистих інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, Орган опіки та піклування - Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним задоволені. Визнано договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 від 31.10.2013 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1М посвідчений державним нотаріусом Сьомої державної нотаріальної контори ОСОБА_8, відповідно до якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 недійсним.

Разом із цим, ні позивачем, ні його представником не надано суду доказів того, що заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2015 року набрало законної чинності, у зв'язку із чим, обставини встановленні зазначеним заочним рішенням не можуть бути прийняті судом до уваги, при розгляді цієї справи.

Відповідно до копії розписки від 30.08.2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1в якості завдатку 4 000 доларів США за купівлю 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно копії розписки від 31.10.2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_115 000 доларів США за купівлю 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Разом із цим, ні позивачем, ні його представником не надано суду оригіналів зазначених розписок.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 31.10.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6, є удаваним, а між сторонами було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, на виконання якого ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 15 000 доларів США, суду не надано, у зв'язку із чим суд не може прийняти до уваги те, що представник відповідача визнав позов.

Отже, враховуючи, що викладені обставини справи не підтвердженні жодними доказами,позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору удаваним правочином, застосування наслідків удаваності та недійсності правочину та стягнення грошових коштівне підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 14, 30, 38, 40, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору удаваним правочином, застосування наслідків удаваності та недійсності правочину та стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда