Р І Ш Е Н Н Я Провадження №2/331/185/2016

ЄУН 331/8361/15-ц

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.01.2016 року ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. Запоріжжя

У складі : головуючого - судді ФЕДЧЕНКО І.М.

при секретарі ОРМАНДЖИ Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю « СОЛО ІНВЕСТ» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним, та відшкодування збитків

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом в якому зазначила, що у вересні 2015 року на Інтернет сторінці https://auto.ria.com вона знайшла пропозицію придбання автомобіля ЗАЗ SENS в лізинг за ціною 87 900,00 гривень в лізинговій компанії ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ». Враховуючи, що грошових коштів у неї не вистачало для придбання автомобіля за всю вартість одразу, вона вирішила звернутись до цієї компанії, для чого вона зателефонувала за номером телефону, що був зазначений на вказаній інтернет-сторінці, а саме: НОМЕР_2 За телефоном співробітниками ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» їй було запропоновано приїхати до м. Кривий Ріг та укласти договір на придбання конкретного автомобіля - ЗАЗ SENS, 2013 року випуску в розстрочку за нульовою відсотковою ставкою, якщо вся вартість автомобіля буде виплачена на протязі 12 місяців за ціною 87 900,00 гривень. 02.10.2015 р. приїхавши до м. Кривий Ріг, а саме за адресою вул. Металургів, 21, оф.49А одним із співробітників ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СОЛО ІНВЕСТ», а саме ОСОБА_2 було надано проект Договору фінансового лізингу, який як був тільки «зразком» договору. Також ОСОБА_2 надала їй реквізити для сплати так званого авансового платежу для того, щоб у неї була можливість бути власником автомобіля ЗАЗ SENS. При цьому її запевнили в тому, що відразу після сплати цього платежу, їй нададуть вищевказаний автомобіль на протязі 3 (трьох) днів шляхом доставки в м. Запоріжжя. На місці вона його повинна була оглянути в спеціалізованому автосалоні та укласти з ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» договір на придбання автомобіля. Сплативши 17 050,00 грн. (сімнадцять тисяч п'ятдесят гривень, 00 коп.) у якості авансового платежу на рахунок ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ», що зазначений у листі з реквізитами, вона поїхала до офісу лізингової компанії з метою врегулювання питання щодо отримання автомобіля. Співробітники компанії надали їй договір для підписання на придбання автомобіля в розстрочку, додаткових записів «від руки» у договорі зроблено не було. На її питання, чому в додатках №1 та №2 до договору зазначена інша сума грошей, ОСОБА_2 відповіла, що звичайний примірник договору, який вони дають всім, щоб було зрозуміло як потрібно сплачувати відсотки протягом року. А також додала: «до Вас це зовсім не стосується, у Вас в заявці сума вказана 87 900 грн., а не 7 226,93 євро». Тільки після того, як вона вийшла з офісу і ще раз прочитала договір, то побачила, що в договір після підписання було вписано «від руки» співробітниками ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» зовсім інша сума договору та вартість автомобіля. Виявивши це, вона одразу повернулась до офісу компанії та він вже був зачинений, на мобільні дзвінки ніхто не відповідав й поспілкуватись зі співробітниками в той день вона не змогла. Після чого вона поїхала до м. Запоріжжя. Наступні кілька днів, їй щоденно здійснювались дзвінки до ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» з метою отримання інформації щодо часу отримання авто. Проте кожного разу їй повідомлялось, що співробітники зателефонують самі та ніяких конкретних дат не визначали. На момент подачі позову грошові кошти останній ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» не повернуло та автомобіль не надало, відповідно до умов договору. Окрім тог, вона вважає дії ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» обманом, та просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу від 02.10.2015 року та стягнути з та стягнути з товариства завдані матеріальні збитки у подвійному розмірі - 34 100,00 грн.

17.12.2015 р. до суду від позивачки ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. В уточненій позовній заяві позивач обґрунтовує свою правову позицію тим, що відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК України), такий правочин є недійсним. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Далі за текстом позову, позивачем зазначається, що слід застосувати норму ч. 2 ст. 230 ЦК України, а отже 17 050,00 грн. х 2 = 34 100,00 грн. (тридцять чотири тисячі сто гривень). Позивач вважає, що оспорюваний Договір № 000052 від 02.10.2015 р. був укладений між нею та ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» під впливом обману та тяжких обставин. Так, відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Також позивачем посилається на роз'яснення Пленуму Верхового суду України, викладених в п. 20 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 (далі - Постанова) правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину та п. 23 Постанови, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає і норму ч. 2 ст. 216 ЦК України, де вбачається, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Просить суд визнати недійсним договір № 000052 фінансового лізингу від 02.10.2015 року та додатки до нього та стягнути з відповідача 34100 грн.

Представник позивача надав суду заяву, просить справу розглядати без його участі , та задовольнити позовні вимоги.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився , причини неявки не повідомив , надав суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди. У якості обґрунтування та спростування думки позивача зазначає, що позов є безпідставним, у зв'язку з чим задоволенню не підлягає. Вказаний договір підписано позивачем власноручно, як власноручно підписана заява про розуміння всіх умов Договору та бажання його укласти Власноручно позивачем підписано специфікацію до Договору з вказаною в ній ціною обраного позивачем автомобіля.

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, надані суду докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що дійсно, 02.10.2015 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» був укладений Договір № 000052 фінансового лізингу.

ОСОБА_1 на виконання умов договору сплачено ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» грошові кошти у розмірі 17 050,00 грн. для отримання предмета договору, а саме автомобіля марки ЗАЗ SENS.

У порушення умов договору ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» зазначений предмет договору Позивачу надано не було, з огляду навмисного введення ОСОБА_1 в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК України), такий правочин є недійсним. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Таким чином, суд вважає, що слід застосувати норму ч.2 ст. 230 ЦК України,

17 050,00 грн. х 2 = 34 100,00 грн. (тридцять чотири тисячі сто гривень), а отже ОСОБА_1 причинено збитків у подвійному розмірі на 34 100,00 грн.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Приписами зазначених частин статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

При цьому, відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового суду України, викладених в п. 20 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 (далі - Постанова) правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно із ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно із п. 23 Постанови правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Згідно з ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 214-215, ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним Договір № 000052 фінансового лізингу від 02.10.2015 р. та додатки до нього, укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СОЛО ІНВЕСТ» ( ) та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), паспорт серії НОМЕР_4, виданий Жовтневим РВ ГУМВС України в Запорізькій області, 09.02.2011р..

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СОЛО ІНВЕСТ» ( ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), паспорт серії НОМЕР_3 виданий Жовтневим РВ ГУМВС України в Запорізькій області, 09.02.2011р. 34 100,00 грн. (тридцять чотири тисячі сто гривень, 00 коп.).

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СОЛО ІНВЕСТ» ( ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), паспорт серії НОМЕР_3 виданий Жовтневим РВ ГУМВС України в Запорізькій області, 09.02.2011р. судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, особами, які були відсутні у судовому засіданні, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Федченко І.М.