АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі Фуд» про зміну дати та причини звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги ,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Фоззі Фуд» про зміну дати та причини звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги.

В обґрунтування позову зазначав, що 19.01.2016 року згідно з наказом №8/КРУ К він був прийнятий на посаду аудитора Контрольно-ревізійного управління ТОВ «Фоззі- Фуд» з випробувальним терміном 3 місяці. З 19.01.2016 р. по 22.01.2016 року він сумлінно та без жодних зауважень з боку керівництва виконував доручену йому роботу по займаній посаді. 25.01.2016 року після прибуття на роботу та нетривалого перебування на робочому місці, безпосередній керівник ОСОБА_3 запросила його на приватну бесіду, в ході якої заявила, що вона має підстави відсторонити його від виконання посадових обов'язків з причини недовіри, причиною якої, з її слів, він під час співбесіди з керівником підрозділу безпеки підприємства приховав якусь «компрометуючу» інформацію про себе, що на її погляд є небажаним для зайняття посади аудитора. Незважаючи на переконання щодо безпідставності звинувачень щодо нього, ОСОБА_3 відсторонила його від роботи, наказала здати магнітний ключ доступу в робоче приміщення та запропонувала написати заяву про звільнення за власним бажанням. З метою вирішення конфлікту та допущення його до виконання службових обов'язків, 26.01.2016 року він подав відповідну заяву на ім'я директора ТОВ «Фоззі-Фуд» ОСОБА_4, але відповіді на зазначену заяву не отримав. Враховуючи те, що внаслідок незаконного відсторонення від роботи він вимушено був позбавлений змоги працювати, а також через відсутність будь - якої реакції щодо вирішення конфлікту з боку керівництва ТОВ «Фоззі-Фуд», 28.01.2016 року він подав заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу через невиконання роботодавцем вимог законодавства про працю.

16.02.2016 року він надіслав листа на ім'я директора ТОВ «Фоззі-Фуд» ОСОБА_4 з проханням переслати трудову разом з копією наказу про звільнення з доставкою на адресу постійного проживання, 22.02.2016 року він отримав листа від директора ТОВ «Фоззі-Фуд» ОСОБА_4 з повідомленням про те, що 25.01.2016 року він був звільнений з роботи відповідно до ст. 28 КЗпП України, як такий, що не витримав випробування.

02 березня 2016 року він одержав свою трудову книжку та копію наказу про припинення трудового договору. Відповідь на лист від 16.02.2016 року він отримав 18.03.2016 року. Таким чином, на день видачі трудової книжки 02.03.2016 року він перебував у вимушеному прогулі 28 днів. В наказі про припинення трудового договору підставою для звільнення за ст. 28 КЗпП України зазначено доповідну записку ОСОБА_3, однак, він особисто не був ознайомлений із вказаним документом, і йому не відомо, якими фактами була обґрунтована його невідповідність посаді аудитора. Рівень кваліфікації підтверджується дипломом Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені ОСОБА_5», який він закінчив у 2015 році і здобув ступінь магістра за спеціальністю «Фінанси і кредит» та кваліфікацію магістра з фінансів і кредиту. Крім того, перед прийняттям на роботу він пройшов процедуру погодження керівником служби безпеки, майбутнім безпосереднім керівником (перевірка рівня кваліфікації по майбутній посаді) та керівником Контрольно-ревізійного управління ТОВ «Фоззі-Фуд».

Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання апеляційної інстанції учасники процесу не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили..

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Статтею 28 КЗпП України визначено, що коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах.

У разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі, він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що наказом №8/КРУ від 18 січня 2016 року ОСОБА_2 з 19 січня 2016 року був прийнятий на роботу у ТОВ «Фоззі-Фуд» на посаду аудитора регіонального контрольно-ревізійного відділу з випробувальним терміном три місяці з посадовим окладом згідно штатного розкладу.

Факт ознайомлення позивача з наказом про прийняття на роботу з випробувальним строком дає підстави вважати про досягнення між сторонами згоди на встановлення строку випробування.

Відповідно до службової записки ОСОБА_3 від 25.01.2016 року результат проходження ОСОБА_2. Г.В. випробувального строку є негативним. Позивачу було роз'яснено його право на звільнення за власним бажанням, якщо таке бажання у нього виникне, оскільки запис в трудовій книжці про звільнення внаслідок не проходження випробувального терміну міг би зіпсувати трудову книжку будь-якому працівнику (а.с.31).

Встановлено, що наказом №16/КРК «Про припинення трудового договору» від 25.01.2016 року звільнено позивача ОСОБА_2 з посади аудитора регіонального контрольно-ревізійного відділу №1 із зазначенням причини звільнення ст. 28 КЗпП України, у звязку з незадовільним результатом випробування.

Отже, відповідач скористався своїм правом, передбаченим ст.28 КЗпП України і під час випробувального строку прийняв рішення про розірвання трудового договору з позивачем.

Статтею 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до вимог частини 4 ст.235 КЗпП України, уразі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Посилання позивача на те, що 28 січня 2016 року він подав заяву про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, подальші його заяви про надіслання йому на домашню адресу трудової книжки та копії наказу про звільнення відповідачем залишились поза увагою, а трудову книжку він отримав лише 02 березня 2016 року, коли прибув до Товариства, не можуть бути прийняті до уваги та спростовуються наявними в матеріалах доказами.

Так, із акту від 25.01.2016 року, складеного працівниками ТОВ «Фоззі-Фуд» ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вбачається, що 25.01.2016 року о 17 год. 30 хв., тобто в день звільнення, ОСОБА_2 було запропоновано отримати трудову книжку, ознайомитися з наказом про звільнення, розрахунковим листом та отримати належні йому виплати. Однак, ОСОБА_2 відмовився від отримання трудової книжки, ознайомлення з наказом про звільнення та розрахунковим листом. Від підпису даного акту ОСОБА_2 також відмовився (а.с.34).

Як видно з акту від 15.02.2016 року, складеного працівниками ТОВ «Фоззі-Фуд», 15.02.2016 року о 17 год. 30 хв. ОСОБА_2 було запропоновано отримати трудову книжку, ознайомитися з наказом про звільнення, розрахунковим листом та отримати належні йому виплати. Однак позивач ОСОБА_2 відмовився від отримання трудової книжки, не бажав ознайомитися з наказом про звільнення та розрахунковим листом. Від підпису даного акту ОСОБА_2 також відмовився (а.с.35).

Відповідно до листа відповідача від 15.02.2016 року, адресованого ОСОБА_2, Товариство повідомляло позивача про звільнення його посади з підстави, визначеної ст. 28 КЗпП України. Також позивачу було запропоновано зявитись за адресою місця знаходження ТОВ «Фоззі- Фуд» для ознайомлення з наказом про звільнення, отримання трудової книжки та виплат, належних йому при звільненні. (а.с.36).

ТОВ «Фоззі- Фуд» в листі від 11.03.2016 року, адресованому ОСОБА_2, повідомляло позивача про звільнення з посади та підстави звільнення. Також позивачу було надіслано копію наказу про звільнення та зазначено, що трудову книжку позивач отримав 02.03.2016 року. Крім цього позивачу запропоновано звернутись у відділенні №13 ПАТ «Банк Восток», за адресою: м. Київ, вул. Червоногрвардійська,12 для отримання належних йому до виплати коштів (а.с.10).

Вказані вище обставини також підтвердили в суду першої інстанції свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Встановлено, що 02 березня 2015 року ОСОБА_2 особисто отримав трудову книжку.

В справі відсутні доказів, які б свідчили про те, що позивач з вини відповідача не міг тривалий час отримати свою трудову книжку.

Відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. (ч.3 ст.235 КЗпП України

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем та його представником не надано суду належних та переконливих доказів, які б свідчили про порушення відповідачем законодавство про працю, умов колективного чи трудового договору, крім того заяву про звільнення з роботи з підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України, позивачем було подано після його фактичного звільнення з роботи з інших підстав.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги невірної дати звільнення позивача з роботи та неправильного формулювання відповідачем причини його звільнення з роботи, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 116 ЦПК України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 ЦПК України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Судом встановлено, що на момент звільнення позивачу ОСОБА_2 запропоновано отримати повний розрахунок, про що відповідачем складено розрахунковий листок і підготовлено кошти до видачі в касі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Філатова, 7. Про місце отримання коштів позивач був повідомлений, але від підпису про ознайомлення відмовився, що підтверджується актами від 25.01.2016 року та від 15 лютого 2016 року. Враховуючи те, що для отримання коштів в касі ОСОБА_2 не зявився, неодноразово повідомлявся відповідачем про необхідність отримання суми розрахунку, то кошти, належні йому до виплати в розмірі 347,59 грн. було депоновано, що підтверджується відомістю на виплату грошей №ФФУ-000921 за січень 2016 року, складеною ТОВ «Фоззі-Фуд» (а.с.55).

З огляду на викладене, по справі відсутні докази, які б свідчили про наявність вини відповідача в неодержанні повного розрахунку при звільненні та трудової книжки. Колегія суддів також не вбачає підстав, передбачених ст.44 КЗпП України, для виплати позивачу вихідної допомоги.

Суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, зібраним по справі доказам дав належну оцінку та й прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2, обґрунтовано відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.193 КЗпП України, молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Фоззі-Фуд» є першим робочим місцем позивача після закінчення вищого навчального закладу і згідно ст.197 КЗпП України перше робоче місце мало надаватись на строк не менше двох років, є безпідставними, оскільки як вбачається з трудової книжки позивача, він 22 липня 2013 року був працевлаштований до ТОВ «Ашан Гіпермарокет» на посаду касира торгівельного залу і 11 листопада 2013 був звільнений ст.38 КЗпП України, а тому гарантії, зазначені у ст.197 КЗпП України, до позивача не можуть бути застосовані. Крім того, направлення на роботу у ТОВ «Фоззі-Фуд» позивачу не видавалось.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не мав права звільняти відповідача як такого, що не прийшов випробувального строку, оскільки в силу ст. 9 КЗпП України це є погіршенням становища працівника, не ґрунтуються на законі, оскільки право на звільнення працівника в період випробувального строку передбаченого ст.28 КЗпП Україниналежить виключно власнику або уповноваженому ним органу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленого рішення.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: