УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах себе та малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Московського району управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на квартиру, встановлення сервітуту, усунення перешкод у користуванні квартирою і визначення порядку користування та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою власністю,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 серпня 2007 року по 26 липня 2009 року, визнати, у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, за нею та відповідачем право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за кожним, встановити їй та її сину сервітут на спірну квартиру безстроково та без внесення плати за користування сервітутом, усунути перешкоди в користуванні квартирою, визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши позивачці в користування жилу кімнату площею 17,4 кв.м, а відповідачу жилу кімнату площею 10,4 кв.м, інші приміщення залишити в загальному користуванні, і при поділі спільного сумісного майна подружжя врахувати, що відповідач без згоди позивачки відчужив автомобіль марки «Daewoo Lanos» 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та відступити від засад рівності часток подружжя.

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд визнати квартиру, розташовану в АДРЕСА_2, його особистою приватною власністю.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_2 право власності на 20/151 частини квартири АДРЕСА_3. Визначено порядок користування вказаною квартирою, виділивши ОСОБА_2 у користування житлову кімнату площею 10,4 кв.м., а ОСОБА_4 житлову кімнату площею 17.4 кв.м. Інші приміщення залишено у загальному користуванні. Решту позовних вимог залишено без задоволення. Зустрічні позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 131/151 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року скасовано в частині вимог щодо визначення порядку користування квартирою і ухвалено в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи в частині нове рішення у справі, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та дійшов вірного висновку що позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України, не було надано докази відповідно до викладених обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, у зв'язку з чим, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах себе та малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Московського району управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на квартиру, встановлення сервітуту, усунення перешкод у користуванні квартирою і визначення порядку користування та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою власністю.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук