Справа № 2-4/11
Провадження № 2/211/1/16
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бардін О. С.

при секретарі Мариненко Е.П., Зоріній С.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

за відсутністю: відповідача ОСОБА_4

представника Криворізького БТІ

представника міграційної служби

3-іх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи комунальне підприємство «Криворізьке БТІ», приватний нотаріус ОСОБА_8, Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, ОСОБА_6 про скасування реєстрації нерухомого майна, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, усунення перешкод у користуванні власністю, виселення, зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 10 січня 2005 року звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу, вказавши, що ОСОБА_9 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане на підставі розпорядження Криворізького міськвиконкому № Д-335 від 20.07.2004 р.

10 серпня 2004 р. він уклав домашню угоду з ОСОБА_9 - договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач передав йому належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 за 5500 гривень. Згідно умов договору нотаріальна реєстрація повинна була відбутися до 30.10.2004 р. Витрати по нотаріальному оформленні угоди вони домовилися розподілити порівну.

10 серпня 2004 р. він передав відповідачу вказану грошову суму та вони оформили свої правовідносини шляхом складання письмового договору купівлі-продажу.

Однак нотаріальна реєстрація не відбулася в звязку з тим, що вони з відповідачем в силу різних причин ніяк не могли зібратися до нотаріуса. Крім того, з 01.01.2005 р. зросла вартість послуг БТІ та нотаріуса та введений податок в розмірі 13% від угоди. В звязку з чим він змушений звернутися до суду.

ОСОБА_4 просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10 серпня 2004 р., відповідно до якого він придбав квартиру АДРЕСА_2 у ОСОБА_9 (том 1 а.с. 3-4 копія позову).

25 липня 2006 року ОСОБА_7 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_10 та ОСОБА_2, вказавши, що вона є рідною тіткою ОСОБА_9, який помер 21 січня 2005 р. та, відповідно, спадкоємцем третьої черги після його смерті, оскільки інших спадкоємців він не має.

Після смерті племінника вона вирішила прийняти спадщину, яка складалася з квартири АДРЕСА_3 та домашніх речей належних померлому, оскільки достовірно знала, що за життя ОСОБА_9 до дня своєї смерті проживав в спадкові квартирі, яка належала йому на праві приватної власності. Однак при зверненні до КП «Криворізьке БТІ» за отриманням дублікатів правовстановчих документів на квартиру вона дізналася, що квартира померлому ОСОБА_9 не належить, а належить ОСОБА_4 на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу.

В процесі пошуку ОСОБА_4 вона дізналася, що між ним та ОСОБА_2 08 листопада 2005 року укладено договір, відповідно до якого ОСОБА_4 продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 за 23619 грн., остання в квартиру вселилася шляхом вирізання металевих дверей газозварним пристроєм та проживає в ній.

ОСОБА_7 вважає, що відповідачі порушили її права як спадкоємця на отримання спадщини, вона вважає, що померлий ОСОБА_9 не міг вчинити правочину щодо продажу належної йому квартири, в звязку з чим рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.01.2005 р. щодо визнання договору купівлі-продажу від 10.08.2004 р. дійсним скасовано ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.04.2006 р. Однак незважаючи на те, що право власності на квартиру за ОСОБА_4 вказаною ухвалою було скасовано, він вчинив 08 листопада 2005 р. продаж вказаної квартири, хоча при вчиненні продажу ОСОБА_2 квартири ОСОБА_4 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності згідно вимог ч.3 ст. 203 ЦК України, для вчинення вказаного правочину.

Тому ОСОБА_7 просить на підставі ст. 215 ч.1 ЦК України визнати договір купівлі продажу спадкової квартири, вчинений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 08 листопада 2005 р., недійсним та зобовязати КЗ «Криворізьке БТІ» анулювати реєстрацію в державному реєстрі про власність запис від 8.11.2005 р. книга 228 П стр. 465 реєстрацію № 465 на імя ОСОБА_2 про право власності на квартиру АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 108-111 позов).

13 жовтня 2006 року ОСОБА_7 зустрічні вимоги доповнила, просила суд зобовязати КЗ «Криворізьке БТІ» скасувати реєстрацію в державному реєстрі про власність реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3; договір купівлі-продажу вказаної квартири, вчинений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 08 листопада 2005 р. за 23619 грн., визнати недійсним та зобовязати повернути їй в натурі спірну квартиру, що належала померлому 21 січня 2005 р. племіннику ОСОБА_9; зобовязати КЗ «Криворізьке БТІ» скасувати реєстрацію в державному реєстрі про власність реєстрацію права власності ОСОБА_2. на квартиру АДРЕСА_3; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_4 та грошовий внесок в Довгинцівському відділенні № 7806/0131 Ощадбанку України, усунути перешкоди в користуванні власністю, виселивши ОСОБА_2 з вказаної квартири без надання іншого приміщення та зобовязати ВГІРФО виключити з реєстрації ОСОБА_2 по вул. Симонова, 3/88 м. Кривого Рогу (том 1 а.с. 129-134 доповнений позов).

Ухвалою суду від 23 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду в звязку з повторною неявкою в судове засідання позивача (том 2 а.с. 11 ухвала).

Позивач ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася.

Представник позивача ОСОБА_1 на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених в зустрічному позові. Суду пояснила, що вважає ОСОБА_2 добросовісним набувачем, однак майно нею придбано незаконно.

Відповідач ОСОБА_4 24 січня 2016 року помер у віці 33 роки (том 2 а.с.58 копія актового запису про смерть).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, суду пояснила, що отримала квартиру законно, вони з ріелтором поїхали до нотаріуса, та все провірила по квартирі, питань не було, тому оформили договір купівлі-продажу.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, суду пояснив, що ОСОБА_2 добросовісний набувач, нею законодавство не порушено, тому він не вбачає підстав для задоволення позову.

Представник КП «Криворізьке БТІ» в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи за відсутності представника (том 1 а.с. 138, том 2 а.с. 29).

Приватний нотаріус ОСОБА_8 в судове засідання не зявилася, про дату слухання була повідомлена своєчасно та належним чином.

Представник Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника (том 1 а.с. 136).

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, про дату слухання була повідомлена своєчасно та належним чином.

Вислухавши представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

У судовому засідання встановлено, що ОСОБА_9 належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням № Д-335 від 20 липня 2004 р., квартира АДРЕСА_5 (том 1 а.с. 6 копія свідоцтва).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.01.2005 р. визнано дійсним договір купівлі-продажу від 10 серпня 2004р., відповідно до якого продавець ОСОБА_9 продав покупцеві ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_5, що належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Криворізького міськвиконкому № Д-335 від 20.07.2004 р. Визнано за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру (том 1 а.с. 5, 8 копія договору, рішення суду).

21 січня 2005 року ОСОБА_9 помер (том 1 а.с. 27 копія свідоцтва про смерть).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08 листопада 2005 р., ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_6, право власності на квартиру зареєстровано ОСОБА_2 в Комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 25 листопада 2005 р. (том 1 а.с. 13,14,116 копія договору, витягу, повідомлення).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2006 р. рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 січня 2005 р. скасовано (том 1 а.с. 95 ухвала суду).

Відповідно до постанови слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2014 р., кримінальне провадження № 0000895 від 08.10.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (том 1 а.с. 249-252).

Згідно матеріалів спадкової справи № 350/2005, заведеної після померлого 21.01.2005 р. ОСОБА_9, до нотаріуса 18 травня 2005 року з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_6, яка є двоюрідною племінницею померлого ОСОБА_9, а 17 червня 2005 рок звернулася ОСОБА_7, яка є рідною тіткою померлого ОСОБА_9 (том 1 а.с. 225-230 копія спадкової справи).

Згідно повідомлення філіалу Дзержинського відділення № 7806/0131 ПАТ «Ощадбанк», на імя ОСОБА_9 відкрито рахунок № 41857, залишок 3686-40 грн., заповіт на ОСОБА_11 від 21.02.2000 р. (а.с. 141 повідомлення).

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В пункті 4 постанови № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленуму Верховного Суду України роз'яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Згідно пункту 25 вказаної Постанови набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

При укладанні договору купівлі-продажу ОСОБА_2 не знала й не могла знати про те, що в майбутньому буде скасовано рішення суду, на підставі якого отримав право власності ОСОБА_4, який продав їй спірну квартиру. Тобто вона є добросовісним набувачем і підстав, передбачених ст.388 ЦК України, для витребування в неї квартири немає.

При цьому суд враховує також те, що ОСОБА_9 дійсно мав намір продати свою квартиру ОСОБА_4, що він підтвердив в судовому засіданні 17.01.2005р., визнаючи позов того про визнання угоди дійсною (т.1 а.с.7 - протокол судового засідання).

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

ОСОБА_7 не надано доказів в підтвердження позовних вимог про визнання договору недійсним.

Щодо вимог ОСОБА_7 про визнання за нею право власності в порядку спадкування на інше майно (крім квартири) ОСОБА_9, то вони не можуть бути розглянуті в цьому процесі, так як вона не надала судові постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину і між нею та ОСОБА_2 не існує спору щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_9

Керуючись ст.ст. 203,215,216,386,387,388,1216,1263 ЦК України, ст.ст.10,60,88,212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_7 відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_12