Провадження № 2/761/109/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Мазниченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, суд

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 3 076 672,41 грн. за несвоєчасне виконання послуги та 100 000 грн. моральної шкоди.

Пізніше позовні вимоги було збільшено, а саме позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за несвоєчасне виконання послуги у сумі 7 528 034,43 грн., відсотки за користування вкладом у розмірі 64 418,10 грн., 226 748,48 грн. - інфляційні втрати, 3 % річних у розмірі 20 625 грн., а також 100 000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2015 року з Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 15 756,24 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення 335 923,03 грн. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання з повернення грошових коштів не виконав, позивач вважає, що останній повинен сплатити відсотки за користування вкладом, а також нести відповідальність у вигляді сплати пені за несвоєчасне виконання послуги, 3 % річних, інфляційних втрат.

Позивач в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив клопотання, згідно якого розгляд справи просив проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, що викладені у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2015 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення боргу за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором банківського вкладу у розмірі 15 000 доларів США, відсотки у розмірі 756,24 долари США, а всього 15 756,24 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення 335 923,03 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Із матеріалів справи вбачається, що спір виник у зв'язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про стягнення з ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» на його користь грошових коштів.

Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Крім того, правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань задоволенню не підлягають.

З тих самих підстав не підлягає задоволенню позовна вимога щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання послуги, у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Із матеріалів справи вбачається, що строк дії договору банківського вкладу закінчився та сума вкладу була стягнута рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2015 року, то відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

07.08.2013 року між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунку; за користування грошовими коштами, що знаходились на рахунку клієнта, банк повинен був сплатити проценти в розмірі, встановленому цим договором.

Оскільки, спірні правовідносини виникли у процесі виконання рішення, а не на підставі виконання зобов'язань за договором банківського вкладу, вимога позивача про стягнення з банку відсотків, встановлених договором банківського вкладу за період від початку невиконання судового рішення до 23.08.2016 року, задоволенню не підлягає, у зв'язку з тим, що в даному випадку позивач має право на відшкодування заподіяних збитків, але не стягнення процентів за користування банківським вкладом.

Трансформування зобов'язальних правовідносин в охоронні, що регулюються окремими нормами матеріального права, унеможливлює застосування ст.ст. 1058, 1061, 1070 ЦК України, оскільки положення даних статей застосовуються до зобов'язальних правовідносин.

Таким чином, є помилковим висновок позивача щодо нарахування відповідачу процентів з 07.08.2014 року (закінчення дії договору) до 23.08.2016 року.

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2015 року було стягнуто з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі 756,25 долари США.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення відсотків за користування вкладом слід відмовити.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підтвердження душевних страждань позивачем не додано жодного доказу у розумінні ст. 58-60 ЦПК України, а також розрахунку моральної шкоди, а тому позовна вимога щодо відшкодування завданої моральної шкоди задоволенню також не підлягає.

На підставівикладеного, керуючись ст. ст. 11, 598, 625 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: