Справа № 452/2353/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"13" жовтня 2016 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
розглянувши у порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із невчасно виплаченою заробітною платою, -
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, не заперечила щодо заочного розгляду справи.
Представник відповідача ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на виклик в суд не зявився; хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку; із заявою про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення до суду не звертався; а тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні, про що по суті не заперечила позивач у заяві від 13.10.2016 року.
Зясувавши обставини справи, вивчивши наявні дані у матеріалах цивільної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення компенсації через невиплачену вчасно заробітну плату необхідно задовольнити частково з наступних підстав:
Відповідно до встановлених даних про виконавче провадження №49749894, заборгована заробітна палата ОСОБА_2 ВУВКГ ОСОБА_1 у вказаному розмірі виплачена в порядку примусового виконання відділом ДВС ОСОБА_2 МУЮ ГУЮ у Львівській області 24.06.2016 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження.
Статтями 2 і 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» регламентовано, що компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі розуміються грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та інші; сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Однаково вказує ст. 34 Закону України «Про оплату праці», що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013 положенню ст. 233 КЗпП України надане додаткове офіційне тлумачення, відповідно до якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427(із наступними змінами), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.
Аналогічно було викладено законну позицію у прийнятому судовому рішенню №6-43цс14 від 21.05.2014р Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, що: «Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427(зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року №692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
Беручи до уваги наведені норми законів та вимогу позивача у відповідності до них, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з невчасною виплатою заробітної плати, однак позов підлягає частковому задоволенню виходячи з того, що позивачем у власному розрахунку, котрий жодним чином не спростований відповідачем, не містить в собі зазначених сум податків та інших обовязкових платежів, що мали підлягати стягненню при їх виплаті.
Тому суд прийшов до переконання, що бухгалтерією відповідача повинно це бути взято до уваги, оскільки наділена в тому спеціальними знаннями, і суми податків та інші обовязкові платежі мали б бути відрахованими при виконанні цього судового рішення у випадку набрання ним законної сили, або зазначене може бути предметом окремого цивільного спору вже за позовом ОСОБА_2 ВУВКГ.
Порядок оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб регулюється розділом IV Податкового кодексу України, саме роботодавець виступає як податковий агент при нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу чи виплаті недоплаченої заробітної плати за відповідним рішенням суду; що під час оподаткування потрібно застосовувати ставки ПДФО, обєктом оподаткування військовим збором є також доходи, - нарахування, утримання та сплату чого до бюджету повинен здійснювати у даному випадку відповідач, оскільки є особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету ПДФО та військового збору з доходів у вигляді заробітної плати, - для ОСОБА_1 відповідач був роботодавцем, який виплачує такі доходи згідно п. 171.1 ст. 171 ПКУ.
Аналізуючи все раніше наведене, суд прийшов до такого вирішення спору виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, подані суду матеріали; а тому переконаний, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню. Судові витрати при вирішенні цивільного спору підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 - 215, 218, 226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 ВУВКГ у дохід держави судовий збір 551,2(пятсот пятдесят одну гривню 20коп.)грн.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня отримання його копії. Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя