Справа № 495/5436/15-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

05 січня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з ?явився

від відповідача: не з ?явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/5436/15-ц

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про захист прав споживача банківських послуг та стягнення збитків

В С Т А Н О В И В:

04.08.2015 року ОСОБА_1(далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою (з урахуванням поданих 05.01.2016 року уточнень) до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - відповідач) про захист прав споживача банківських послуг та стягнення збитків (а.с.1-5, 52).

Так, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача:

- 177 604,94 грн. - матеріальної шкоди;

- 16 000 грн. - моральної шкоди.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.08.2015 року відкрито провадження по справі № 495/5436/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача банківських послуг та стягнення збитків. Справу призначено до розгляду (а.с.27).

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання не з ?явився, але його представник - ОСОБА_2, подав до суду заяву, згідно з якою повністю підтримує заявлений ОСОБА_1 позов та просить розгляд справи провести за їх відсутності (а.с.55).

Відповідач - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надав та його представник в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними поштовими повідомленнями про вручення йому ухвали та повісток суду про призначення слухання, а також копії позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до неї (а.с.35, 51).

Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди) (ч.1, п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача банківських послуг та стягнення збитків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 31.01.2013 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_3 укладений договір № 1557/00-13 про банківський строковий вклад (депозит) на вимогу «Вільні гроші» в іноземній валюті (а.с.8-9).

В дату укладання зазначеного договору, тобто 31.01.2013 року, ОСОБА_1 в касу банку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було внесено 12 311 доларів США. Надалі, згідно умов даного договору, ОСОБА_1 неодноразово вносилися в касу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на вкладний рахунок НОМЕР_2 грошові кошти на загальну суму 181 377 доларів США, що підтверджується випискою за рахунком (а.с.14-19).

Звернувшись 20.12.2013 року до новопризначеного начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чарной Г.А. із вимогою отримання суми вкладу та нарахованих на останній проценти річних в загальній сумі 183 717 доларів США, ОСОБА_1 дізнався, що на його депозитному рахунку обліковується сума в розмірі лише 110 991 доларів США.

Із отриманої виписки за період з 31.01.2013 року по 25.12.13 року вбачається, що з відкритого на ім'я ОСОБА_1 рахунку систематично, без вказівки та відома ОСОБА_1, проводилися виплати невстановленій особі (або особам) на суму близько 73 000 доларів США (а.с.14-19).

На вимоги ОСОБА_1 до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» негайно повернути викрадені в нього грошові кошти, працівники банку повідомили, що це неможливо, оскільки Слідчим управлінням ГУМВС України в Одеській області ведеться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003948, ініційоване банком у відношенні працівників банку, які підозрюються у численних фактах шахрайства і викрадення грошових коштів вкладників.

25.12.2013 року ОСОБА_1 зняв з депозитного рахунку залишки депозиту в сумі 110 900 доларів США (а.с.20) та звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом про стягнення з банку спричиненої шкоди.

В рамках цивільної справи № 495/10362/13-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», за ініціативою банку між останнім та ОСОБА_1 укладено мирову угоду, яка затверджена ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 року (а.с.21-23).

За умовами укладеної мирової угоди (а.с.24-25) відповідач зобов'язався добровільно виплатити позивачу суму матеріальної шкоди в розмірі 64 530 доларів США, яка завдана працівником ПАТ «Фінанси та Кредит» під час виконання службових обов'язків та витікає з факту підписання від імені ОСОБА_1 заяв про видачу готівки на вказану суму шляхом безготівково перерахування цих коштів на рахунок НОМЕР_2, відкритому у Філії № 9 м. Білгород-Дністровського «Одеське регіональне управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором № 1557/00-13 про банківський строковий вклад (депозит) на вимогу «Вільні гроші» в іноземній валюті від 31.01.2013 року та виплати готівкою з цього депозитного рахунку в порядку і на умовах, передбачених Постановою Правління НБУ №758 від 01.12.2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» через будь-яке відділення Філії «Одеське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

В той же час, виплатити ОСОБА_1 в рамках мирової угоди суму матеріальної шкоди в розмірі 7 400 доларів США, яка витікає з факту підписання від його імені заяви про видачу готівки № 1 від 06.03.2013 року та з факту привласнення вказаної суми - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовився, посилаючись на те, що у відповідності до висновку №1606/02 від 18.11.2014 року судово-почеркознавчої експертизи ОНДСІ вирішити питання про те, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1, розміщений у вказаній заяві про видачу готівки, ним, або іншою особою, для експерта не виявилося можливим з причин відсутності на момент проведення експертизи додаткових зразків-підписів.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження №0003948 було заявлено клопотання про проведення додаткової судової - почеркознавчої експертизи із додаванням додаткових зразків-підписів, що не могли бути наданими ним під час проведення первинної почеркознавчої експертизи.

У відповідності до висновку додаткової судово-почеркознавчої експертизи ОНДІСЕ № 1861/02 від 27.07.2015 року, підпис від імені ОСОБА_1 розміщений у заяві про видачу готівки № 1 від 06.03.2013 року на суму 7 400 доларів США (а.с.10) виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням його підпису (а.с.39-41).

З урахуванням викладених обставин справи між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виникли відносини у зв'язку зі спричиненням шкоди працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, тобто ОСОБА_1 завдана шкода з вини працівника банку, яка підлягає відшкодуванню банком, як роботодавцем на підставі вимог ст.1172 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

При цьому, відсутність можливого вироку відносно начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_3 не є перешкодою для стягнення на користь ОСОБА_1 спричиненої шкоди, оскільки передбачений законодавцем у ст.1172 ЦК України обов'язок роботодавця відшкодувати спричинену його працівником шкоду є безумовним. У зв'язку з цим відсутність вироку відносно такого працівника не звільняє банк, як роботодавця, від даного обов'язку.

Факт неправомірності дій начальника відділення банку ОСОБА_3 доведений та визнаний самим банком.

Таким чином, при визначені розміру матеріальної шкоди матеріалами справи у їх сукупності доведено факт привласнення посадовими особами банку належної ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 7 400 доларів США, що підтверджено в рамках відповідного кримінального провадження шляхом вивчення письмових доказів, проведення судових експертиз, допитами працівників банку.

Саме до таких висновків щодо обов'язків банку відшкодувати спричинену його працівником шкоду прийшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 26.12.2012 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду України від 12 червня 2013 року у подібних спірних правовідносинах за позовом фізичної особи до ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Частиною 1 статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини передбачено, що ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Між тим, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 позбавлений права вільно користуватися своєю власністю - грошовими коштами.

Зазначені обставини та норми чинного законодавства свідчать про той факт, що відповідач своїми діями перешкоджає ОСОБА_1 вільно та в повному обсязі користуватися своєю власністю (грошовими коштами), а тому у відповідності до ст.ст. 15, 16, 1172 Цивільного кодексу України такі порушені права підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 7 400 дол. США, що на дату винесення рішення складає 177 604,94 грн.

Крім того, ОСОБА_1 просить суд стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в сумі 16 000 грн.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Згідно із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як зазначає позивач, він планував використати належні йому грошові кошти для придбання житлового будинку для мешкання його сім'ї, що на даний час, з огляду на протиправну поведінку відповідача, не є для нього можливим. На протязі тривалого часу відповідач позбавляє його права безперешкодно отримати належні йому грошові кошти та нараховані проценти, а також можливості належним чином розпоряджатися своїми грошовими коштами. Внаслідок протиправних дій відповідача, за твердженням позивача, він відчуває себе ошуканим, внаслідок чого страждає та переживає. Даними обставинами порушено його звичний уклад життя, порушено його плани, а, отже, спричинено суттєвої моральної шкоди, яку він оцінюю в 16 000 гривень.

Отже, ОСОБА_1 зазнав незручності та інші негативні наслідки, а тому такі дії відповідача дійсно призвели до моральних страждань, негативних емоцій і переживань позивача.

Між тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди підлягає зменшенню з 16 000 грн. до 2 000 грн. у зв'язку з тим, що, по-перше, він надто великий, а, по-друге, в порушення положень Цивільного кодексу України та постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивачем не визначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди саме у розмірі 16 000 грн. та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про часткову правомірність, обґрунтованість та законність позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим його позовна заява до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача банківських послуг та стягнення збитківпідлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 316-317, 319, 321, 1167, 1172 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача банківських послуг та стягнення збитків- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, місто Київ, вулиця Артема.60, )на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1):

- 177 604 (сто сімдесят сім тисяч шістсот чотири) гривні 94 (дев ?яносто чотири) копійки - матеріальної шкоди;

- 2 000 (дві тисячі) гривень - моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко