АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 759/4868/13-ц Головуючий у 1 інстанції - Ключник А.С.
Ап. Провадження № 22-ц/796/4487/2016 Доповідач - Слободянюк С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого - судді Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Саліхова В.В.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 27 січня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулась в суд з наведеним позовом. В ході розгляду справи позивач змінивши позовні вимоги (т.1 а.с.111), просила суд визнати спільною сумісною власністю: будинок по АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на Ѕ частину буд., Ѕ ч. земельної ділянки; Ѕ ч. гаража, визнати за нею одноособово майнові права на недобудовану прибудову 24 кв.м. до спільного будинку; недобудову 13 кв.м. та цегляну вбиральню; визнати майнові права на не узаконену прибудову 100 % готовності до експлуатації 24, кв.м.; визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля НОМЕР_1, 2005 року випуску.

В редакції позовних вимог від 10 листопада 2014 року (т.1 а.с.187,188) позивач просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину прибудов - жилою кімн. 9,1 кв.м.; 24 кв.м. коридор 24 кв.м., що збудовано за час перебування у шлюбі з 01 липня 1979 р. до 17 травня 2013 року; визнати за нею право власності на Ѕ ч. гаража - 23,5 кв.м.; визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного автомобіля.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу (т.2 а.с.62,63), в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про задоволення позову.

Апелянт, зазначає, що судом не з*ясовано у повному обсязі всіх обставин справи; зокрема суд не врахував, що спірні приміщення збудовано під час шлюбу; автомобіль також було придбано під час шлюбу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримала апеляційну скаргу, ОСОБА_2 та його представник скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За позовними вимогами позивачем ставиться питання про поділ майна подружжя щодо нерухомого майна, набутого за час подружжя за період часу до 01 січня 2004 року, тобто на час дії КпШС УРСР.

За змістом статей 22,24 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження.

Як вбачається із матеріалів справи, 01червня 1979 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб (т.1 а.с.6), який розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2013 року (т.1.с.41).

Спірний будинок, як вбачається із матеріалів справи, є будинком з надвірними спорудами та будівлями, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 отримано відповідачем в особисту приватну власність від померлих батьків на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданим Першою Київською державною нотаріальною конторою від 19 лютого 1987 року, зареєстрованого у реєстрі за №7И2315, та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданим Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою від 06 грудня 1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7с 2482 та зареєстрованому у Київському БТІ під №18583 (том 1, а.с.36-38).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Спірний автомобіль НОМЕР_1, 2005 року випуску, придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, що підтверджується отриманням відповідачем без процентної позики 14 квітня 2006 року (т.1 а.с.55) та підтверджується показаннями відповідача.

В судовому засіданні при розгляді справи сторони зазначали, що автомобіль було придбано у період шлюбу сторін, вартість якого становила 46 000,00 грн.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відмови у позовних вимогах про поділ спірного автомобіля заслуговують на увагу і є обґрунтованими.

Як зазначено вище, відповідач, отримавши у спадок від батьків спірний будинок і земельну ділянку, на якій розташовано будинок, свідоцтва на право власності оформив у 1987році ( ј частина будинку) та 1994 роках (3/4 частини будинку), акт щодо права відповідача на земельну ділянку оформлено 05 жовтня 2004 року (т.1 а.с.15).

Право зведення побудови на земельній ділянці домоволодіння за вище вказаною адресою надавалось батькові відповідача - ОСОБА_3 у листопаді 1956 року (т.1 а.с.50).

Щодо стосується доводів апеляційної скарги щодо поділу гаража, то як вбачається з матеріалів справи, гараж збудовано у 1992 році (т.1 а.с.47) та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 грудня 1994 року входить до спадкового майна (т.1 а.с.36).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ставиться питання про визнання спільною сумісною власністю та поділ фактично самочинних, не узаконених споруджень.

У розумінні положення ч.1 ст. 376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудування, надбудови, добудові вже існуючого об`єкту, здійснених без одержання дозволу компетентних органів, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого компетентними органами контролю. Об`єкти самочинного будівництва не можуть бути предметом поділу.

За матеріалами справи, відносно батька відповідача - ОСОБА_3 28 серпня 1981 року постановою № 3335 виконкому Ленінградської районної ради народних депутатів м.Києва накладалось адміністративне стягнення за самочинне будівництво перебудови та прибудови до приватного АДРЕСА_1

Як вбачається з технічних паспортів спірного будинку за 1980, 1988 та 2003 роки (т.1 а.с.32, 42,49) загальна його площа та інших господарських споруд залишилась незмінною.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про частково задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення щодо відмови у визнанні спільною сумісною власністю подружжя автомобіля та його поділу.

В іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, правильність висновку суду щодо відмову у визнанні спільною сумісною власністю подружжя та поділу нерухомого майна ґрунтується на матеріалах справи і не спростовується доводами апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги в цій частині правильність висновку суду першої інстанції не спростовує.

Керуючись ст..ст.303,307,309,313 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 27 січня 2016 року в частині відмови у визнанні спільною сумісною власністю подружжя та поділу автомобіля скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль НОМЕР_1, номер шасі (кузова) НОМЕР_2, 2005 року випуску, вартістю 46 000 (сорок шість тисяч) грн.00 коп.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини автомобіля НОМЕР_1, номер шасі (кузова) НОМЕР_2, 2005 року випуску.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини автомобіля НОМЕР_1, номер шасі (кузова) НОМЕР_2, 2005 року випуску.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м.Києва від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: