АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5718/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1979/16Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Карпушина Г.Л.,Корнієнка В.І..,

при секретарі: Рибак О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 травня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про виселення, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про встановлення факту проживання в квартирі, визнання договору іпотеки недійсним.

В С Т А Н О В И Л А :

08 серпня 2013 року позивач ПАТ « Банк Фінанси та Кредит» звернувся в суд з позовом до відповідача про виселення з квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позову вказав, що 20.06.2012 року набрало законної сили рішення Київського районного суду м.Полтава по справі за позовом банку до ОСОБА_3та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1. 10.07.2012 року відповідачу направлено лист з вимогою про виселення. Посилаючись на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців, в поданій до суду позовній заяві, позивач просив виселити відповідачку з квартири, яка є предметом іпотеки.

14 січня 2016 року адвокат Ольховська М.М. в інтересах позивача ОСОБА_3 звернулась в суд з зустрічним позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про встановлення факту проживання в житловій квартирі малолітнього, визнання договору іпотеки недійсним. В обґрунтування позову вказала, що малолітній син позивачки на момент укладення договору іпотеки, проживав у спірному приміщенні з дня його народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а тому спірний договір іпотеки був укладений без згоди органу опіки і піклування виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради, що відповідно до правових висновків Верховного Суду України, є підставою для визнання договору іпотеки №3-39-2006 від 21.06.2006 року недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 травня 2016 року взадоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про виселення - відмовлено за безпідставністю.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про встановлення факту проживання в квартирі, визнання договору іпотеки недійсним - задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в житловій квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, починаючи з дня його народження по день винесення судового рішення за даною позовною заявою включно.

Визнано недійсним договір іпотеки №3-39-2006 від 21.06.2006 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н.П., за яким в іпотеку передавалась житлова квартира за адресою: АДРЕСА_2

З даним рішенням суду не погодився ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит» та його представник подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким вимоги банку задовольнити, в задоволені зустрічного позову відмовити за безпідставністю. Вважає, рішення місцевого суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилається на те, що судом неповно і неправильно встановлено обставини справи, що мають значення для справи, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи є незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування апеляційної скарги, представником позивача за первісним позовом зазначено, що рішенням суду від 28.02.2012 року було встановлено факт відсутності інших зареєстрованих осіб крім ОСОБА_3 у предметі іпотеки

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечуються сторонами, відповідно до договору купівлі-продажу від 05.03.2002 року ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_3 (том 2, а.с.10).

Технічний паспорт на квартиру оформлено на ОСОБА_7 (том 2, а.с.90-91).

Відповідно до витягу з свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_7. (том 2 а.с.97).

21 червня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та «Товариством з обмеженою відповідальністю ЗТК Украгроімпекс» було укладено договір про відкриття поновлювальної кредитної лінії №К-39-2006 на загальну суму 240000 грн., за яким останнє зобов'язалося повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 20.06.2008 року та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 19% річних та у разі порушення строків виконання зобов'язання, за період з 21.06.2008 року до дня фактичного повернення позики в розмірі 38% річних.

Виконання боржником зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі було забезпечено порукою фізичних осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_10, та передачею в іпотеку банку нерухомого майна квартири АДРЕСА_3, що належить на праві власності ОСОБА_3

За договором іпотеки №3-39-2006 від 21.06.2006 року ОСОБА_3, як майновий поручитель, за нотаріально посвідченою згодою іншого з подружжя ОСОБА_9, зобов'язалась відповідати перед банком іпотекодержателем за невиконання боржником зобов'язання за кредитним договором в межах вартості належного їй на праві власності нерухомого майна (том 2 а.с.92-93).

В зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28.02.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20.06.2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки №З-39-2006 від 21.06.2006 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3шляхом продажу її ПАТ «Фінанси та кредит» від свого імені будь-якій особі. (том 1 а.с.3-5, 6-8)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про виселення відповідача, суд першої інстанції врахував ч. 2 ст. 109 ЖК України та виходив з того, що в іпотеку було передано жиле приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, тому виселення громадян без надання іншого житлового приміщення не допускається.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду, який в свою чергу узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-875 цс15.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що малолітній з моменту народження проживав у спірній квартирі, а тому укладання батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Від шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_3 мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2, а.с.81).

В постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року по справі №6-396ц15 викладено наступний правовий висновок: «Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одно з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я, в якому вона проживає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 05 березня 2002 року на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру АДРЕСА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в неї народився син, який був зареєстрований та проживав в спірній квартирі, що підтверджується зібраними по справі письмовими доказами (Том 2 а.с.100-109).

Встановлення факту проживання дитини з матір'ю в данному випадку в судовому порядку немає юридичного значення і визначається іншим, встановленим законом способом.

Відповідно до Правового висновку Верховного Суду України, викладеного у справі №6-1024цс16, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини.

Таким чином, обов'язок надання достовірної інформації покладено на батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_3 малолітньої дитини.

Встановивши, що з метою отримання кредиту в ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», була надана недостовірна інформація щодо проживання у квартирі малолітньої дитини, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про задоволення зустрічного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 травня 2016 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та про постановлення нового рішення у цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим, тому колегія суддів залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»- задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 травня 2016 року скасувати в частині задоволення зустрічних позовної заяви ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про встановлення факту проживання в квартирі, визнання договору іпотеки недійсним та постановити нове рішення в цій частині.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про встановлення факту проживання в квартирі, визнання договору іпотеки недійсним - відмовити.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : підпис Т.В. Одринська

Судді: підпис Г.Л.Карпушин підпис В.І.Корнієнко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду Т.В. Одринська