У х в а л а

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року Черкаська міська рада звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь кошти, виплачені ОСОБА_4 з бюджету міста Черкаси за час вимушеного прогулу у сумі 83 624 грн 59 коп.

На обґрунтування позовних вимоги Черкаська міська рада посилалася на те, що розпорядженням колишнього міського голови м. Черкаси ОСОБА_3 від 18 травня 2007 року №95-р(к) ОСОБА_4 було звільнено з посади начальника управління освіти виконавчого комітету Черкаської міської ради на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2015 року, визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови від 18 травня 2007 року №95-р(к) «Про звільнення ОСОБА_4.»; поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника управління освіти виконавчого комітету Черкаської міської ради з 18 травня 2007 року; стягнуто з виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь ОСОБА_4 середній заробіток за період з 30 грудня 2010 року по 08 жовтня 2014 року у сумі 83 624 грн 59 коп.

Посилаючись на те, що на підставі розпорядження міського голови м. Черкаси ОСОБА_3 від 10 жовтня 2014 року № 331-р(к), департаментом освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради у період з 29 жовтня 2014 року по 28 жовтня 2015 року на користь ОСОБА_4 було сплачено 83 624 грн 59 коп., чим завдано міському бюджету м. Черкаси збитки, Черкаська міська рада просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Черкаської міської ради кошти, виплачені з бюджету міста Черкаси ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу у розмірі 79 083 грн 59 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що внаслідок незаконного звільнення працівника відповідачем, міському бюджету була завдана шкода у розмірі оплаченого часу вимушеного прогулу.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 працював у виконавчому комітеті Черкаської міської ради на посаді начальника управління освіти з 10 липня 2002 року, а розпорядженням міського голови ОСОБА_3 від 18 травня 2007 року № 95-р(к) його було звільнено на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником установи.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2015 року, визнано незаконним та скасовано розпорядження від 18 травня 2007 року № 95-р(к) виконавчого комітету Черкаської міської ради про звільнення ОСОБА_4; поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника управління освіти виконкому Черкаської міської ради; стягнуто з виконавчого комітету Черкаської міської ради на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 30 грудня 2010 року по 08 жовтня 2014 року у розмірі 83 624 грн 59 коп.; рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 4 541 грн допущено до негайного виконання (а. с. 7-9).

На виконання зазначеного рішення суду, розпорядженням міського голови ОСОБА_3 від 10 жовтня 2014 року № 331-р (к) поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника управління освіти виконавчого комітету Черкаської міської ради з 19 травня 2007 року (а. с. 18).

Департаментом освіти та гуманітарної політики виплачено ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме 29 жовтня 2014 року 3 556 грн 28 коп. та 28 жовтня 2015 року 79 083 грн 59 коп., що підтверджується платіжним дорученням та меморіальним ордером (а. с. 16, 17).

Пунктом 8 частини 1 статті 134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Частиною 1 статті 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

Пунктом 10 частини 3 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції чинній на час виникнення правовідносин, встановлено, що до повноважень міського голови відноситься призначення на посади та звільнення з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів, про що міський голова видає розпорядження (п. 20 ч. 3 ст. 42 вказаного Закону), а ч. 4 ст. 42 цього Закону встановлена персональна відповідальність міського голови за здійснення наданих йому законом повноважень.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що розпорядження від 18 травня 2007 року № 95-р(к) про звільнення ОСОБА_4 видавалось не виконавчим комітетом Черкаської міської ради, а міським головою, що підтверджується як самим текстом цього розпорядження, так і розпорядженням міського голови від 10 жовтня 2014 року № 331-р(к), виданим на виконання постанови Соснівського районного суду міста Черкаси від 08 жовтня 2014 року, і в цьому випадку міський голова діяв як особа, наділена правом прийняття та звільнення з роботи.

Таким чином суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову і стягнення на користь позивача 79 083 грн 59 коп., виплата яких була здійснена 28 жовтня 2015 року, тобто в межах визначеного ст. 233 КЗпП України строку.

При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи відповідача про те, що зазначені кошти були виплачені департаментом освіти та гуманітарної політики, а не позивачем, а тому Черкаська міська рада не має права на стягнення шкоди, оскільки матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів. (ч. ч. 3, 5, 6 ст.1 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), а п. 23 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону встановлено, що до виключної компетенції міських рад віднесено такі повноваження як затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.

З огляду на вказане виплата зазначених сум здійснена з міського бюджету м. Черкаси, а тому саме Черкаська міська рада, як орган, до повноважень якого відноситься затвердження місцевого бюджету, і є тим органом, який має право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, що також підтверджуються і положенням «Про департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради», відповідно до п. 6 якого фінансування видатків департаменту здійснюється з міського бюджету згідно з кошторисом.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович