Справа № 336/5054/15-Ц
Провадження № 2/336/680/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Кляшторного В.С., при секретарі Ведмедьовій В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державної фітосанітарної інспекції Запорізької області до ОСОБА_1, треті особи: Державна фінансова інспекція України в Запорізькій області, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Державна фітосанітарна інспекція Запорізької області звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що проведеною контрольно-ревізійним управлінням в Запорізькій області ревізією фінансово-господарської діяльності Державною інспекцією захисту рослин Запорізької області за період з 01.12.2008 року по 31.03.2011 року були встановлені порушення фінансової дисципліни. На підставі вимоги Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області від 23.06.2011 року №08-07-14-14/5514 «Про обовязкові для виконання вимоги по усуненню порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Державної інспекції захисту рослин Запорізької області», на колишнього начальника інспекції ОСОБА_1 було покладено обовязок привести розмір платних послуг у відповідності до вимог наказу № 328/643/432 від 08.05.2009 року, провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення коштів за надані послуги в сумі 19235,18 грн., в іншому випадку стягнути з осіб, винних у недоотриманні доходів, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України.

Відповідач, перебуваючи на момент предявлення вимоги Контрольно-ревізійним управлінням в Запорізькій області посадовою особою Державної інспекції захисту рослин Запорізької області, не здійснив жодних дій по виконанню п. 3 вимоги, внаслідок чого підприємству було завдано збитків, які на сьогоднішній день не покриті.

ОСОБА_1 не працює на посаді начальника Державної інспекції захисту рослин Запорізької області з 29 грудня 2012 року. Проте, позивач, який є правонаступником прав та обовязків інспекції, на виконання п. 3 вимоги Контрольно-ревізійного управління звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача, винного у недоотриманні доходів інспекцією, шкоди у порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 КЗпП України. При цьому позивач просить поновити строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки дізнався про відкриття виконавчого провадження та заміну сторони у ньому 15.01.2015 року (ВП № 35694322). Зазначене виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа № 2а-0870/8915/11 від 14.11.2012 року, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом, яким зобовязано Державну інспекцію захисту рослин Запорізької області виконати пункт 3 обовязкових вимог Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області від 23.06.2011 № 08-07-14-14/5514.

Вимога позивача, надіслана на адресу ОСОБА_1 22.01.2015 року, залишена без належного реагування. Позивач вважає винною особою, яка має нести відповідальність за завдану шкоду, саме ОСОБА_1, оскільки на час проведення ревізії він був начальником, посадовою особою інспекції захисту рослин. Саме через його недбалість в період з 01.01.2010 по 31.03.2011 року послуги інспекцією надавалися без урахування щорічної індексації на рівень інфляційних змін, внаслідок чого інспекцією недоотримано коштів на загальну суму 19 235,18 грн. Крім того, той факт, що саме на начальника інспекції було покладено відповідальність за проведення своєчасної індексації, встановлено Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.10.2011 року по справі № 2а-0870/5177/11.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 5853, 12 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2015 року позов Державної фітосанітарної інспекції Запорізької області було задоволено. Однак, зазначене заочне рішення за заявою відповідача було скасовано ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2015 року та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених в ньому, просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення, просив відмовити в задоволенні позову.

Треті особи, належним чином повідомлені, не направили своїх представників, заяв та клопотань від них не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні не інакше як на підставі доказів сторін.

В судовому засіданні було встановлено, що після отримання від Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області вимоги на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 19.07.2012 року, якою інспекцію захисту рослин Запорізької області зобовязано виконати пункт 3 обовязкових вимог Державного Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області від 23.06.2011 № 08-07-14-14/5514 відповідачем 15.08.2012 року до КРУ в Запорізькій області було направлено листа, в якому було обґрунтовано неможливість виконання вказаних вимог, наступного змісту:

«З метою проведення претензійно-позовної роботи зі стягнення 19235,18 грн., був проведений аналіз, в ході якого встановлено, що необхідно провести претензійно-позовну роботу з 568 контрагентами і середня заборгованість по одному контрагенту приблизно 33 гривні. Згідно Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру в господарський суд складає 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат. Також іншими субєктами на виконання аналогічних вимог, проводилась позовна робота і судами було відмовлено в задоволені позовних вимог, так як між контрагентами відсутня будь яка заборгованість . Тому в результаті проведення даного аналізу ми вважаємо, що недоцільно проводити претензійно-позовну роботу, так як сума коштів необхідних для проведення цієї роботи, значно перевищує суму заборгованості і буде безрезультатною, та принесе інспекції Захисту рослин значні збитки.

Привести розмір платних послуг у відповідність до вимог Наказу, як вимогу не можливо виконати, так як 17.02.2011 року до Закону «Про захист рослин» внесені зміни згідно яких, інспекції захисту рослин втратили право проведення навчання та видача «Допуску» та «Посвідчення» стали адміністративними та безоплатними послугами.

З приводу стягнення з осіб, винних у недоотриманні доходів, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст. ст. 130-136 Кодексу законів про працю України згідно закону рекомендуємо звернутися до вищестоящого органу так як виконання цієї вимоги не в нашій компетенції.»

За постановою окружного адміністративного суду неодноразово відкривались та закривались виконавчі провадження, однак не було розяснено, як виконати вимоги, виконання яких, частково не були в компетенції відповідача, при цьому виконання принесло б державі збитки значно більші ніж в самій вимозі та було неможливим в звязку з втратою на той момент законної сили нормативно - правових актів.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Ст. 136 КЗпП України передбачено, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

В даному випадку вищестоящий в порядку підлеглості орган не видавав розпоряджень щодо покриття шкоди відповідачем та до суду не звертався.

Доказів, що позивачу була завдана шкода саме в результаті прямих дій відповідача суду надано не було. Навпаки, як було встановлено судом, в разі виконання відповідачем вимог постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 19.07.2012 року організації було б завдано ще більші збитки. На момент перебування на посаді відповідач належним чином виконував свої обовязки, до дисциплінарної відповідальності за порушення фінансової дисципліни не притягувався.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі вище наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Державної фітосанітарної інспекції Запорізької області до ОСОБА_1, треті особи: Державна фінансова інспекція України в Запорізькій області, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С.Кляшторний