У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., при секретарі Кудряшовій Ю.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У провадження суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

18.10.2016 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок №29 по вул. Прилуцька у м.Бровари Київської області та земельну ділянку на якій він розташований, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадження якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали заяви та додані до позову документи, суд приходить до наступних висновків.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

В силу ч.3 ст. 151 ЦПК України - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч.5 ст. 153 ЦПК України - про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення суду може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог і повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне звернення до цього може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб (ст. 152 ЦПК України ).

В заяві про забезпечення доказів обов'язково зазначається: а) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме; б) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який, на думку заявника, є найбільш адекватним; в) інші відомості, потрібні для забезпечення позову (в заяві необхідно зазначити, про які саме дії йде мова; місце знаходження майна; найменування осіб, в яких знаходиться майно відповідача тощо).

Відповідно до розяснень, викладених Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

У заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме житловий будинок і земельну ділянку, однак даних про наявність нерухомого майна до матеріалів справи позивачем не додано, як не надано доказів про реєстрацію права власності на вказане майно за відповідачем, з клопотанням про витребування доказів, які стосуються забезпечення позову, позивач не звертався.

Відсутність актуальних відомостей про належність майна в заяві позивача про забезпечення позову робить неможливим виконання вимог заявника, оскільки винесення ухвали про забезпечення позову судом може порушити права інших осіб, які не беруть участь у справі.

Позивачем у заяві про забезпечення позову також, не наведено переконливих доказів відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Позивачем у заяві про забезпечення позову також не наведено переконливих доказів відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам. Ціною позову позивачем визначено 300000 грн. Однак із заяви про забезпечення позову не є можливим встановити вартість майна, на яке заявник просить накласти арешт, що позбавляє можливості в даному випадку встановити і співмірність виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, у урахуванням тих обставин, що згідно доданого до заяви попереднього договору вартість цього майно становить 175000 доларів США.

Доводи стосовно того, що у разі реалізації цього майна виконати рішення суду стане неможливим, на увагу не заслуговують, оскільки це є тільки припущенням того, що позивачу у разі незабезпечення позову в майбутньому буде завдано шкоду правам та інтересам, а припущення не можуть бути підставою для вирішення питання щодо забезпечення позову.

Окрім того, в обґрунтування заяви позивач послався на ті обставини, що згідно попереднього договору відповідач намагається відчужити нерухоме майно. Разом із тим, згідно цього попереднього договору його укладено у червні 2014 року, строк укладення договору-купівлі продажу визначено до 15.06.2016 року, тоді як з заявою про забезпечення позову позивач звернувся 18.10.2016 року і заяві не зазначені причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов саме таким чином, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме.

З огляду на наведені обставини, у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.10,11,60, 151-153 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суд Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в порядку, передбаченому ст.ст. 292-296 ЦПК України протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ю.В. Апаллонова