Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

СитнікО.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2008 року НОМЕР_2 у розмірі 81 579,68 доларів США звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити відповідачів, які зареєстровані і проживають у зазначених об'єктах іпотеки, зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Дніпродзержинська; стягнути з відповідачів судові витрати та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 700 грн - судовий збір та 120 грн - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2011 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2008 року НОМЕР_2 у розмірі 81 579,68 доларів США, що еквівалентно 646 926 грн 87 коп., звернуто стягнення на: квартиру АДРЕСА_1 - предмет іпотеки за договором іпотеки від 21 липня 2008 року НОМЕР_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; квартиру АДРЕСА_2 - предмет іпотеки за договором іпотеки від 21 липня 2008 року НОМЕР_3, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витяту з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України міста Дніпродзержинська із зазначеної адреси.

Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України міста Дніпродзержинська із зазначеної адреси.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року змінено заочне рішення суду першої інстанції, викладено другий пункт другого абзацу резолютивної частини рішення в такій редакції: «квартиру АДРЕСА_1 - предмет іпотеки за договором іпотеки НОМЕР_1 від 21.07.2008 року шляхом проведення прилюдних торгів з ціною продажу предмета іпотеки, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна»; доповнено другий абзац резолютивної частини рішення третім пунктом наступного змісту: «Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року».

Скасовано заочне рішення суду першої інстанції у частині виселення ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Дніпродзержинська із зазначеної адреси, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог до ОСОБА_4 про виселення відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій оскаржуваній частині заочне рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, справу направити на новий апеляційний розгляд, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте рішення апеляційного суду у повному обсязі не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що боржником не виконано основне зобов'язання, а тому іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, суд виходив із наявності правових підстав для виселення відповідачів із вказаної квартири.

Однак із вказаними висновками не погодився повністю апеляційний суд та, переглядаючи справу в апеляційному порядку, виходив із того, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини 1 статті 263 ЦК України).

Встановлений Законом мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (справа № 6-46цс15).

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-482цс15, рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

Враховуючи викладене та те, що загальна площа спірної квартири складає 57,4 кв. м, вона є єдиним нерухомим житловим майном відповідача, придбана не за кредитні кошти, тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про доповнення резолютивної частини рішення абзацом наступного змісту: «Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року».

Розглядаючи позовні вимоги у частині виселення відповідачів зі спірного житла, апеляційний суд правильно послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, згідно з якою за змістом ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 109 та ст. 132 ЖК УРСР.

Оскільки виселення громадян з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам іншого постійного жилого приміщення, а позивач як при зверненні до суду, так і під час розгляду справи в суді не зазначив інше житло, яке має бути надано відповідачу одночасно з виселенням з квартири, тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про виселення.

Разом із тим апеляційний суд правильно скасував рішення суду першої інстанції у частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, пославшись на ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання покладено на управління, відділи (сектори) Державної міграційної служби України (далі - ДМС) в районах, районах у містах, містах обласного значення (територіальний підрозділ ДМС). У зв'язку із цим апеляційний суд правильно вважав, що саме рішення суду про виселення і є остаточним рішенням, на підставі якого територіальний підрозділ ДМС зобов'язаний зняти відповідачів з реєстраційного обліку, тому відсутні правові підстави для зняття з реєстраційного обліку відповідачів судом.

Вищевказані висновки апеляційного суду є правильними та законними, ґрунтуються на нормах матеріального права та підтверджуються матеріалами справи.

Однак колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не може погодитися із висновками суду апеляційної інстанції у частині зміни заочного рішення суду першої інстанції та викладення другого пункту другого абзацу резолютивної частини рішення в такій редакції: «квартиру АДРЕСА_1 - предмет іпотеки за договором іпотеки НОМЕР_1 від 21.07.2008 року шляхом проведення прилюдних торгів з ціною продажу предмета іпотеки встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна».

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

При цьому визначення початкової ціни предмета іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам ст. ст. 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами ЦПК України спосіб судового захисту та підставу й предмет позову визначає позивач.

Так, звертаючись до суду із цим позовом, банк просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2008 року НОМЕР_2 у розмірі 81 579,68 доларів США звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 у спосіб - шляхом продажу вказаних предметів іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Отже, змінивши заочне рішення суду першої інстанції та виклавши другий пункт другого абзацу резолютивної частини рішення в такій редакції: «квартиру АДРЕСА_1 - предмет іпотеки за договором іпотеки НОМЕР_1 від 21.07.2008 року шляхом проведення прилюдних торгів з ціною продажу предмета іпотеки встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна», апеляційний суд на порушення вищевказаних норм процесуального права вийшов за межі заявлених позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції у частині зміни заочного рішення суду першої інстанції шляхом викладення другого пункту другого абзацу резолютивної частини рішення в такій редакції: «квартиру АДРЕСА_1 - предмет іпотеки за договором іпотеки НОМЕР_1 від 21.07.2008 року шляхом проведення прилюдних торгів з ціною продажу предмета іпотеки встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна» - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

В іншій частині рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, відсутні підстави для його скасування, а наведені в касаційній скарзі доводи не впливають на правильність висновків апеляційного суду в зазначеній частині.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року у частині зміни заочного рішення суду першої інстанції шляхом викладення другого пункту другого абзацу резолютивної частини рішення в такій редакції: «квартиру АДРЕСА_1 - предмет іпотеки за договором іпотеки НОМЕР_1 від 21.07.2008 року шляхом проведення прилюдних торгів з ціною продажу предмета іпотеки, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна» скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О. Леванчук

О.М.Ситнік

О.В.Ступак