№2/243/295/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 січня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - Руденко Л.М.
при секретарі - Кобець О.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
21.12.2015р. до Слов'янського міськрайонного суду звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 22.08.2012 року, зареєстрованих в реєстрі під № 4519 та №4517, їм належить житловий будинок АДРЕСА_1.
В даному житловому будинку з 27.01.2001 року зареєстрований їх батько - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., який не дає їм можливості заходити в будинок, вчиняє сварки, чим перешкоджає їм розпоряджатися своєю власністю.
Крім того, ОСОБА_3 веде аморальний спосіб життя: зловживає спиртними напоями, приводить в будинок, без їхнього відома, незнайомих людей та дозволяє їм проживати в будинку. ОСОБА_3 розрушає будинок: зняв батареї опалення, перекриття прибудови та підвалу. За комунальні послуги він не платить, що призвело до відключення електроенергії, води та інших комунікацій.
Просять суд:
- визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившим право користування житловим приміщенням в домоволодінні АДРЕСА_1;
- примусово виселити ОСОБА_3 з вказаного домоволодіння.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладене в позовній заяві, та просила суд його задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснивши, що позивачі є її доньками, батьком яких є відповідач по справі. Будинок АДРЕСА_1 належить її донькам, на підставі заповіту від 22.08.2012р., складеного ОСОБА_5, який був вітчимом відповідача ОСОБА_3 Ще при житті вітчима, ОСОБА_3 проживав в флігелі будинку АДРЕСА_1, та запевняв доньок, що після смерті своєї матері - бабусі позивачів, він покине це місце мешкання, так як у нього є інше житло. Коли померла матір ОСОБА_3, вони її поховали, при цьому відповідач ніякої участі у похованні вітчима та своєї
матері не брав та не виїхав з флігеля, продовжував там мешкати. Оскільки ОСОБА_3 є батьком позивачів, то вони не заперечували проти того, щоб останній проживав у флігеля. Вікна та двері будинку вони забили дошками, щоб ніхто не зміг туди пробратися і вкрасти речі з будинку. Через деякий час відповідач всі дошки позривав, та без дозволу позивачів став проживати в вказаному будинку, поступово руйнуючи його - зняв батареї, продав, з метою купити алкогольні напої, також продає інше майно з будинку. ОСОБА_3 не платить ні за які комунальні послуги, у зв»язку з чим було відключено світло, воду. Будинок відповідач тримає в антисанітарному стані, що в подальшому приведе будинок до раз руйнування.
Просить суд визнати відповідача втративши право користування житловим приміщенням в вищевказаному домоволодінні, так як він в будинку зареєстрований; та примусово виселити його з будинку, оскільки добровільно ОСОБА_3 не бажає цього робити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач та представник позивача не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, пояснення свідків:
- ОСОБА_6, який пояснив, що він є дільничним, в зв'язку з чим знає, що в будинку АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_3, який ніде не працює, зловживає спиртними напоями, в даному будинку ОСОБА_3 збирає людей, з метою розпивання спиртних напоїв. Будинок АДРЕСА_1 раніше належав батькам ОСОБА_3, а на теперішній час належить донькам відповідача ОСОБА_3, на підставі заповіту. Він особисто двічі намагався вручити відповідачу ОСОБА_3 судові повістки на судові засідання по даній справі, однак, двері йому ніхто не відчиняє; незважаючи на те, що відповідач знаходився у середині будинку.
- ОСОБА_7, яка пояснила, що вона живе по сусідству з відповідачем ОСОБА_3, а саме по АДРЕСА_1; вона знає, що ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя;
- ОСОБА_8, яка пояснила, що вона є квартальною по АДРЕСА_2, яка межує з АДРЕСА_1. В жовтні 2015р. до неї звернулася ОСОБА_4 з проханням, як до квартальної, пройти з нею до домоволодіння АДРЕСА_1, з метою оглянути, в якому стані знаходиться житловий будинок, де проживає ОСОБА_3 Однак, в даний житловий будинок вони не змогли попасти, оскільки ворота були зачиненні. Пізніше, восени 2015 року, вона бачила ОСОБА_3 на залізничному вокзалі, по ньому було видно, що він за собою не слідкує та зловживає спиртними напоями, також разом з ним була жінка, яка мала такий самий зовнішній вигляд;
дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що:
- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по ? частині домоволодіння АДРЕСА_1, що підтверджено свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 22.08.2012р, посвідчених приватним нотаріусом Першої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області Панченко А.В., зареєстрованих у реєстрі за № 4517 та № 4519 (а.с.10,13);
- у домоволодінні АДРЕСА_1, починаючи з 27 січня 2001р. зареєстрований ОСОБА_3 - батька позивачів, що документально підтверджується копією домової книги будинку АДРЕСА_1 (а.с.16-18).
Частинами першою та другою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Однак, вищевказані норми закону відповідач порушує, перешкоджаючи позивачам користуватися та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. До даного висновку суд прийшов з наступних підстав.
Відповідно до характеристики на ОСОБА_3, наданої 09.10.2015р. керівником комітету мікрорайону ж/д №2 м .Слов'янська, ОСОБА_3 веде аморальний спосіб життя: приводе друзів, розпиває спиртні напої, розбирає будинок по АДРЕСА_1 та продає на метал: вирізані батареї опалення (сусіди бачили, як він їх вивозив), перекриття на підвалі та металеву дробину, що призводить до руйнування будинку. ОСОБА_3 сміття не вивозить, не сплачує комунальні послуги. Перешкоджає донька та дружині вхід до будинку та на подвір'я. В будинку відрізан газ, світло, вода. В будинку проживають чужі люди, які ведуть аморальний спосіб життя (а.с.24).
До матеріалів справи позивачами надані відповідні довідка та акт (а.с.31,42), які підтверджують відключення домоволодіння АДРЕСА_1 від водо - та газопостачання, в зв'язку з заборгованістю відповідача ОСОБА_3 перед даними підприємствами.
Добровільно відповідач ОСОБА_3 не бажає знятися з реєстрації в вказаному домоволодінні та виселитися з нього, не реагує на прохання позивачів утримувати дане домоволодіння в належному стані, що також підтверджено наданими позивачами фотографіями домоволодіння АДРЕСА_1, та перешкоджає позивачам розпоряджатися даним домоволодінням на свій розсуд, як власникам майна.
Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири).
Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи вище викладені докази, в тому числі і пояснення свідків, суд приходить до переконання, що позивачі довели свої вимоги, і вони підлягають задоволенню, а саме необхідно визнати відповідача, втративши право користування житловим приміщення в домоволодінні АДРЕСА_1; та примусово виселити відповідача з вказаного домоволодіння.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 10 ч.1-3, 11ч.1, 60, 62, 63, 64, 209 ч.3, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 379, 382, 383 ЦК України, ст.ст. 116, 150, 156, 157 ЖК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившим право користування житловим приміщенням в домоволодінні АДРЕСА_1.
Примусово виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., з домоволодіння АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міьскрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: