АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/161/16 Справа № 172/916/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

20 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Великоолександрівська сільська рада Васильківського району Дніпропетровської області, Троїцька сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області, Служба в справах дітей Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у липні 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо /а.с.2-3/.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, зобовязано відповідача надати можливість відповідачу спілкуватись з сином ОСОБА_8 та приймати участь у його вихованні дитини, а саме: дозволити батьку дитини забирати свого сина до місця свого постійного проживання 2 рази на місяць, у перший та третій тиждень місяця, з 10-00 години ранку суботи до 18-00 години неділі також у понеділок та четвер другого та четвертого тижня місяця з 17-00 до 19-00 години гуляти з ним за його фактичним місцем перебування чи обумовленому за взаємною згодою сторін місці (дитячий майданчик, біля дитячого садка, який відвідує дитина, тощо) /а.с.156-160/.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.163-165/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до положень ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов"язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до положень ст.15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а також батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею.

Вказані норми, що до відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини передбачені і Конвенцією ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), а саме стаття 18 Конвенції наголошує, що батьки несуть основну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В ст.159 СК України зазначено, якщо той з батьків, з яким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини(періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час іх спілкування.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у сторін в шлюбі, а розірвання шлюбу дитина проживає разом з матірю за адресою: вул. Леніна, 53 с. Великоолександрівка Васильківський район Дніпропетровська обл. /а.с.4, 5, 30/.

Відповідно до медичної довідки КЗ «Дніпропетровської дитячої міської клінічної лікарні №2» Дніпропетровської обласної ради» ГУОЗ Дніпропетровської ОДА МОЗ України від 23 січня 2015 року та виписки з історії розвитку дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на диспансерному обліку у гастроентеролога та йому рекомендовано дієтичне харчування, стіл № 5 /а.с.114-116/.

Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 від 15 квітня 2015 року та 18 травня 2015 року малолітній ОСОБА_8 проживає разом з матірю за постійним місцем її проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 У вказаному помешканні наявні всі необхідні умови для проживання дитини, а саме окрема кімната, окреме ліжко, меблі в достатній кількості, іграшки та засоби особистої гігієни. Відповідач за даною адресою також проживає разом з батьками та дідом, взаємовідносини в сімї благополучні /а.с.102, 121/.

Також з вказаних актів вбачається, що відповідачка на час їх складання працює в м. Павлограді, дитини ходить до дитячого садку або залишається під доглядом баби та діда. Позивач сплачує аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 400 грн.

ОСОБА_2 не заперечує проти спілкування батька дитини , але на території її постійного місця проживання та в її присутності.

Між тим, з висновку Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області вбачається, що фактично з моменту розірвання шлюбу між сторонами почалися непорозуміння щодо участі батька у вихованні сина та його відвідуванні у звязку з чим позивач звертався з заявою до служби у справах дітей Васильківської районної державної адміністрації щодо встановлення порядку побачень його та участі у вихованні малолітнього сина /а.с. 28-29, 150-151/.

На підставі вказаної заяви позивача питання було винесене як спірне на засідання комісії з питань захисту прав дитини при голові районної державної адміністрації 06 грудня 2012 року. Відповідно до розпорядження від 17 грудня 2012 року №653-р-12 «Про порядок участі батька у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_8С.», батько має право, за попередньою взаємною домовленістю з матірю дитини в телефону режимі, у зручний для обох батьків час, бачитися з дитиною два рази на тиждень по шість годин за адресою проживання батька. Також відповідачу рекомендовано не створювати перепон для спілкування дитини з батьком, однак остання не виконує вимоги даного розпорядження.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_3 від 11 серпня 2014 року та довідки-характеристики виданої від 11 серпня 2014 року, відповідач зареєстрований та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьками в газифікованому приватному будинку з усіма необхідними умовами для проживання. Сімя матеріально повністю забезпечена, оскільки всі її члени працюють та крім того утримують велике підсобне господарство та обробляють присадибну ділянку, де вирощують овочі для особистих потреб /а.с.38, 39/.

Згідно наданої характеристики позивач за постійним місцем проживання позиціонує себе, як добропорядний, чемний чоловік зі спокійним, врівноваженим характером. Комунікабельний, доброзичливий, щирий та відповідальний, який з повагою ставиться до оточуючих та підтримує дружні стосунки з сусідами та жителями села. Приймає активну участь в громадському житті села.

Звертаючись з позовними вимогами про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, ОСОБА_3 посилався на те, що він позбавлений можливості приймати участь у вихованні свого малолітнього сина та нормального спілкування з ним, оскільки відповідач чинить перешкоди у їх спілкуванні. Також позивач зазначив, що обізнаний про стан здоровя дитини та може разом зі своїми батьками забезпечити усім необхідним свого сина, разом з тим і дотримання його дієтичного харчування у звязку з чим просить суд дозволити забирати дитину до місця свого постійного проживання 2 рази на місяць та 2 рази на місяць гуляти з ним за фактичним місцем перебування дитини чи обумовленому за взаємною згодою сторін місці.

Дослідивши матеріали справи та в силу ст..212 ЦПК України оцінивши надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення про задоволення заявлених позовних вимог. Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що встановлення порядку спілкування батька з сином відповідно до наданого органом опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації графіку побачень відповідає інтересам дитини та забезпечить його нормальний розвиток.

Враховуючи, що відповідачем не було надано будь-яких в розумінні ст.. 10, 60 ЦПК України доказів про недоцільність обраного порядку спілкування батька з сином, а також посилання апелянта на те, що засідання комісії з питань захисту прав дитини 06 грудня 2012 року проходило без її участі, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення насаперед керувався нормами Сімейного кодексу та ЗУ «Про охорону дитинства» та виходив із інтересів дитини, яка буде рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, прийшов до висновку на підставі актів обстеження матеріально-побутових умов позивача відповідно до яких останній може забезпечити свого сина усіма необхідними умовами для їх спільних зустрічей.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до норм ЦПК України та є такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_9