У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2016 Справа №607/1964/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконними дій державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції щодо опису і арешту майна, призначення оцінки нерухомого майна та призначення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд із скаргою про визнання незаконними дій державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції щодо опису і арешту майна, призначення оцінки нерухомого майна та призначення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_1 вказала, що під час ознайомлення представника боржника з матеріалами виконавчого провадження 16 лютого 2016 року виявилося, що державним виконавцем Вариводою Д.В. було вчинено ряд виконавчих дій з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» в результаті яких були порушені права та охоронювані інтереси боржника під час виконавчого провадження, що потягли за собою незаконне та безпідставне складання акту опису та арешту майна, призначення та проведення експертної оцінки, призначення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме житлового будинку по вул. Б. Лепкого 5а, загальною площею 689,4 кв.м., житловою площею 146,9 кв.м., яка знаходиться в м. Тернополі, що полягає в наступному.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про іпотеку" законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки містить стаття 33 Закону.

Згідно із абзацом 3 статті 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Іпотека є окремим видом застави, регулювання якої здійснюється Цивільним кодексом України (далі ІДК України). Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Скаржник вказала, що за загальним правилом ч. 1 ст. 590 ЦК звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено законом або договором.

Законодавство передбачає такі правові підстави звернення стягнення на предмет іпотеки: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса, договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

У матеріалах виконавчого провадження такі відомості відсутні.

Виходячи з вище наведеного, скаржник вказала, що державним виконавцем вчинено дії спрямовані на зміну способу виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування скарги посилається на те, що державною виконавчою службою Тернопільського міського управління юстиції досі вчиняються дії, які направлені на незаконну реалізацію житлового будинку, що підтверджується тим, що на сайті системи електронних торгів арештованим майном (СЕТАМ) міститься інформація про електронні торги, що відбудуться 29.02.2016 року 09.00 год. на яких буде реалізовуватись нерухоме майно, що включає належне йому майно, яке розташоване за адресою: м. Тернопіль, вул. Лепкого 5а, а саме: житловий будинок по вул. Б. Лепкого 5а, загальною площею 689,4 кв.м., житловою площею 146,9 кв.м., реєстраційний номер лота- 124111, початкова ціна продажу майна 7 065 050,00 грн.

Із вказаних підстав скаржник просить визнати рішення Головного державного виконавця Другого Відділу ДВС ТМУЮ ГУ Юстиції в Тернопільській області МЮ України ОСОБА_2 щодо опису майна, призначення оцінки нерухомого майна та призначення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна незаконними.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав просить її задовольнити у повному обсязі. Вказав, що державний виконавець не вправі вчиняти дії щодо опису і арешту житлового будинку вул. Б. Лепкого 5а, в м. Тернополі, призначення оцінки нерухомого майна та призначення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна за відсутності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, чи виконавчого напису нотаріуса, або ж договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Державний виконавець Варивода Д.В. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення скарги вказавши на її необґрунтованість.

Суд, проаналізувавши зміст поданої скарги та її підстави, заслухавши пояснення представника скаржника та державного виконавця вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити виходячи із наступного.

18.02.2013 року Другим відділом Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа № 2-5357/2009 виданого 03.12.2009 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь АКІБ «УкрСиббанку» 1238033,95 гривень заборгованості.

18.02.2013 року державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1.

Державним виконавцем 12.11.2015 року складно акт опису й арешту майна згідно якого описано житловий будинок по вул. Б. Лепкого 5а.

13.11.2015 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадження та призначено ОСОБА_3Є . експертом. Експерта зобовязано надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна: будівлі житлового будинку по вул. Б. Лепкого 5а.

14.01.2016 року державним виконавцем складено заявку на реалізацію арештованого майна - житлового будинку по вул. Б. Лепкого 5а, вартість якого визначена в сумі 7065050 гривень.

Згідно іпотечного договору від 14.03.2007 року, який укладений між АКІБ «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно - житловий будинку по вул. Б. Лепкого 5а для забезпечення в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань Іпотекодавця за кредитним договором № 0 від 14.03.2000 року.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Права і обовязки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України "Про виконавче провадження".

За змістом цієї норми державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження є, зокрема, заява стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частина перша статті 19 цього Закону).

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

У разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (частина перша статті 33 Закону україни "Про виконавче провадження").

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Підставою для повернення виконавчого документу згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" на майно, яке перебуває в іпотеці, та не входить до Переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до цього закону) допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Стаття 44 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження").

За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону україни "Про іпотеку").

Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України "Про іпотеку" та частиною восьмою статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 39, 41 Закону України "Про іпотеку").

У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження", а не нормами спеціального Закону України "Про іпотеку".

Встановлено, що державним виконавцем вчинялися дії з виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь іпотекодержателя, а не з виконання судового рішення чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у справі № 6-238цс14 - виконавчі дії з реалізації предмета іпотеки, на яке звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводяться за спеціальним порядком відповідно до статті 41 Закону України "Про іпотеку" шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження", а не нормами спеціального Закону України "Про іпотеку".

Отже, судом встановлено, що державний виконавець Варивода Д.В. вчиняє дії на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості ОСОБА_1 в користь АКІБ «УкрСиббанк», зокрема шляхом опису та арешту іпотечного майна, призначення його оцінки та призначення прилюдних торгів з його реалізації, за відсутності судового рішення чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому при вирішенні питання про наявність чи відсутність у діях державного виконавця порушень Закону, слід виходити із загальних норм Закону України "Про виконавче провадження".

За встановлених обставин справи та наведених положень чинного законодавства України суд вважає, що державний виконавець на законних підстав здійснив опис та арешту іпотечного майна - житлового будинку по вул. Лепкого, 5а в м. Тернополі, призначив його оцінку та призначив прилюдні торги з його реалізації, за відсутності судового рішення чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки такі дії ним вчиняються відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не Закону України «Про іпотеку», в той час як порушень державним виконавцем Вариводою Д.В. положень Закону України «Про виконавче провадження» в ході вчинення виконавчих дій - скаржником не наведено та не доведено в ході розгляду скарги по суті, що є підставою для відмови у її задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо опису і арешту майна, призначення оцінки нерухомого майна та призначення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна в ході вчинення виконавчих дій щодо виконання виконавчого листа № 2-5357/2009 виданого 03.12.2009 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь АКІБ «УкрСиббанку» 1238033,95 гривень заборгованості відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий Дзюбич В.Л.