Справа № 362/7551/15-362/7551/15-ц Головуючий у І інстанції Медведєв К. В.
Провадження № 22-ц/780/2909/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 16.08.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С. В.

суддів: Мережко М.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Петленко І.О.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Тростинської сільської ради Васильківського району Київської області, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом по 1/3 частині, за кожною, на земельну ділянку площею 2,4292 га розташовану на території Тростинської сільської ради Васильківського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ№ кадастровий номер 030010010, після смерті їх матері ОСОБА_9, яка померла 12.11.1999 року.

Стверджували, що на підставі розпорядження Васильківської районної державної адміністрації від 01.04.2004 року на імя померлої видано спірний державний акт на право власності на земельну ділянку. Вони є спадкоємцями першої черги і мають право на вказану земельну ділянку. Однак нотаріус постановою відмовив їм у вчиненні нотаріальної дії, оскільки вважав, що правоздатність фізичної особи припинилася в момент її смерті.

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу.

Просять рішення суду скасувати та постановити нове рішення по суті позовних вимог. Вважають, що дане рішення не відповідає дійсним обставинам справи.

ОСОБА_3 Тростинська сільська рада Васильківського району Київської області, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такого.

Частинами 1, 3 статті 303 ЦПК України установлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується таке.

12 листопада 1999 року померла ОСОБА_9 (ОСОБА_10).

За життя вона мала право на земельну частку (пай) землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Шевченка Васильківського району Київської області.

Однак, сертифікат про право на земельну частку (пай) серія КВ № 0271442 від 24.02.2000 землі, яка перебувала у колективній власності вказаного КСП розміром 3,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на імя ОСОБА_10 був виданий вже після її смерті дітям спадкодавця ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_11

У квітні 2000 року всі четверо прийняли спадщину після смерті матері.

Син спадкодавця ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

21 вересня 2000 року ОСОБА_11 померла. Спадщину після її смерті прийняли діти: ОСОБА_7 та ОСОБА_8

8 червня 2004 року на підставі розпорядження Васильківської районної державної адміністрації від 01.04.2004 на імя ОСОБА_10 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ№, кадастровий номер 030010010, площею 2,4292.

У жовтні 2015 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися до Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на спірну земельну ділянку.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з відповідними заявами до нотаріальної контори не зверталися.

Відповідно до постанови державного нотаріуса від 03.10.2015 № 2018/02-31 позивачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі в порядку спадкування після смерті матері, просили визнати право власності на земельну ділянку, яка на час смерті їй не належала. Більше того, згадана земельна ділянка, згідно з державним актом на право власності на неї надана у власність іншій особі - ОСОБА_10.

Хоча основний висновок суду про відмову у задоволені позову, являється правильним, проте з підставами до того колегія суддів погодитись не може за такого.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, перелік яких передбачений ст. 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно чч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом ч. ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-138 цс 13.

Отже, не зважаючи на доводи апелянтів, на спірні правовідносини щодо спадщини за законом розповсюджуються положення ЦК УРСР.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (тут і далі в редакції, чинній на момент відкриття спадщини) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

За ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Встановлено, що до своєї смерті спадкодавець ОСОБА_10 мала право на земельну частку (пай) землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Шевченка.

Зазначений сертифікат, який відповідно до п. 17 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України є правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, був виданий вже після її смерті.

Сертифікати на право на земельну ділянку (пай) є дійсними до виділення власником земельних часток ( паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно із Законом України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" для набуття права власності на земельну ділянку, що перебувала в користуванні КСП необхідно вчинити низку дій, як то: розпаювання земель КСП, визначення меж земельної ділянки для виділення паю в натурі, виготовлення технічної документації, зміна її цільового призначення, затвердження за встановленим чинним законодавством порядком технічної документації, прийняття рішень про видачу державного акта на право власності тощо. Всі ці дії мають вчинятися на підставі заяви власника сертифіката.

Проте ці дії були вчинені вже після смерті ОСОБА_10, тому вона не набула право власності на спірну земельну ділянку за державним актом виданим після її смерті і, відповідно, позивачі не могли успадкувати спірну земельну ділянку на праві власності.

Крім того, відповідно до положень глави 85 ЦК України, спір про право власності на спадкове майно має вирішуватись шляхом предявлення позову одного із спадкоємців до інших спадкоємців.

Отже, учасниками такого спору, окрім позивачів, як особами, прав яких стосується судове рішення, є ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 Однак їх до участі у справі в якості сторін залучено не було.

Разом з тим, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 предявили позов до Тростинської сільської ради Васильківського району Київської області, яка не оспорює їх право на спадщину.

Отже ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вирішив питання про права спадкоємців, не залучивши їх до участі у справі в якості сторін.

Виходячи зі змісту статті 303 ЦПК України, згідно з якою апеляційна інстанція перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд не має повноважень залучати до участі у справі осіб в якості сторін, яких не було залучено при розгляді справи місцевим судом та вирішувати спір як суд першої інстанції.

Враховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

Судді: М.В. Мережко,

ОСОБА_2