справа №474/1118/15-ц
П. №2/474/5/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25.01.16року смт Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сорочан А. В.

секретар судового засідання Татаренко О.В.

розглянув у письмовому провадженні без сторін цивільну справу за позовною заявою Публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України» ( далі банк) до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 130 грн. 33 коп.-

в с т а н о в и в :

30.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором кредиту у розмірі 14 130 грн. 33 коп., з тих підстав, що позивач та ОСОБА_1 у простій письмовій формі уклали кредитний договір №989 від 27.12.2007 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався та надав відповідачу кредит у розмірі 20 000 грн. на строк 36 місяців, тобто до 26.12.2010 року під 25% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідач у встановлені кредитним договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Окрім того, з метою забезпечення виконання зобов»язання боржником ОСОБА_1 27.12.2007 року між банком було укладено два договори поруки з ОСОБА_2, ОСОБА_3 за зобов»язаннями вказаного кредитного договору. Зіславшись на систематичне порушення позичальником основного зобов»язання та утворення у зв»язку з цим заборгованості по кредиту станом на 08.11.2015 року у розмірі 14 130 грн. 33 коп, а саме:

- 8880 грн. 00 коп.- прострочена заборгованість за тілом кредиту;

- 2440 грн. 95 коп.- прострочена заборгованість за відсотками

- 2 729 грн. 38 коп. - пеня,

-80 грн. 00 коп. - несплачені комісійні,

позивач просив суму заборгованості стягнути з відповідачів солідарно.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1, ОСОБА_3 в судове засідання двічі не з'являлись, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з»явилась та подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити.

За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України, за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з копії кредитного договору, позивач та ОСОБА_1 у простій письмовій формі уклали кредитний договір №989 від 27.12.2007 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався та надав відповідачу кредит у розмірі 20 000 грн. на строк 36 місяців, тобто до 26 грудня 2010 року під 25% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором. Дія договору до повного виконання сторонами взятих на себе зобов»язань.

Окрім того, з метою забезпечення виконання зобов»язання боржником ОСОБА_1, 27.12.2007 року банком було укладено два окремих договори поруки з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зобов»язаннями вказаного кредитного договору.

Незважаючи на взятті на себе обов»язки по кредитному договору, позичальник порушив умови його виконання та з вересня 2009 року чергові платежі сплачував нерегулярно, а з листопада 2009 року взагалі припинив сплачувати будь-які платежі по кредиту ( останнє погашення по кредиту 31.08.2009 року, по відсотках - 30.10.2009 року), що вбачається з розрахунку та графіку погашення заборгованості.

Станом на 08 листопада 2015 року, згідно розрахунку банку, який відповідач належними та допустимими доказами не спростував, заборгованість за договором становить 14 130 грн. 33 коп, а саме 8880 грн. 00 коп.- прострочена заборгованість за тілом кредиту; 2440 грн. 95 коп.- прострочена заборгованість за відсотками, 2 729 грн. 38 коп. - пеня, -80 грн. 00 коп. - несплачені комісійні.

Доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок та доводили б повне виконання боржником кредитних зобов'язань, відповідач суду не надав.

Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 1046, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей.

З заяви на видачу готівки № 3161 від 27 грудня 2007 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала в банку 20 000 грн.

Таким чином, банк свої зобов»язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000 грн., на термін і на умовах, передбачених у даному кредитному договорі.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов»язковий до виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов»язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору.

Пунктами 1.6; 5.2 вищевказаного кредитного договору передбачено, що ОСОБА_1 зобов»язалася погашати кредит рівними частинами в сумі 555 грн. 56 коп. до 30 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих ВАТ «Ощадбанк» та зобов»язується повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за користування кредитом, пеню в розмірі 0, 07 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, відповідно до умов договору та графіку погашення.

Крім того, пунктом 8.1 кредитного договору визначено, що договір кредиту набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов»язань за цим договором.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням умов цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов»язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За вимогами ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи, що під час розгляду справи ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростовано факту підписання кредитного договору та вона не клопотала перед судом про застосування строку позовної давності, що передбачено ст. 267 ЦК України, є підстави для задоволення позову в цій частині та стягнення кредитної заборгованості саме з основного боржника ОСОБА_1

Що стосується позовних вимог банку до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги є безпідставними та вони не підлягають задоволенню.

Ст. ст. 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов»язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Проте зі змісту двох договорів поруки від 27 грудня 2007 року, які були укладені окремо з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в забезпечення виконання кредитного договору, вбачається, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання за кредитним договором та, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов»язань за кредитним договором № 989 від 27 грудня 2007 року не пред»явить вимоги до поручителя.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя.

Договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов»язань боржника за кредитним договором.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов»язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором, строк пред»явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов»язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов»язання у повному обсязі.

Пред»явлення вимоги до поручителя є пред»явлення до нього позову.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов»язання поруки. Тобто, і право кредитора, і обов»язок поручителя по його закінченню припиняється, а тому жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов»язання має бути пред»явлено в межах строку дії поруки ( 6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони договору).

Така правова позиція викладена в постанові ВСУ у справі №6-125 цс 14 від 17 вересня 2014 року та врахована судом при застосуванні у даних правовідносинах.

Як вбачається з кредитного договору, остаточне повернення кредиту встановлено не пізніше 26 грудня 2010 року.

Таким чином, позивач, зобов»язаний був пред»явити позов до поручителів протягом шести місяців з цієї дати.

Між тим, банк із позовом до поручителів звернувся лише 30.11.2015 року, тобто зі спливом встановленого законом строку.

Таким чином суд вважає, що у задоволенні позову до поручителів слід відмовити в зв»язку з припиненням поруки.

Згідно ст. 88 ЦК України, з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача всі потрачені та документально підтвердженні судові витрати у розмірі 1218 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 218, 224-233 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №989 від 27 грудня 2007 року в розмірі 14130 грн. (чотирнадцять тисяч сто тридцять) грн. 33 коп., яка виникла станом на 08.11.2015 року, а саме: 8880 грн. 00 коп.- прострочена заборгованість за тілом кредиту; 2440 грн. 95 коп.- прострочена заборгованість за відсотками, 2 729 грн. 38 коп. - пеня, -80 грн. 00 коп. - несплачені комісійні.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України» 1218 ( одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. судових витрат.

В задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовити.

Копію заочного рішення направити відповідачам рекомендованим листом із повідомленням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Врадіївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. В. Сорочан