Справа № 347/1632/15
Провадження № 22-ц/779/1914/2016
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В. Б. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Горблянського Я.Д., Максюти І.О.

секретаря Петрів Д.Б.

з участю апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 22 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду із даним позовом та просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь 937, 45 гривень в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди та 5000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього стягнути 5937, 45 гривень.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що 30 червня 2015 року близько 8.30 год. йшла дорогою, що в с. Хімчин Косівського району Івано-Франківської області на сільський ярмарок. Проходячи сільською дорогою повз господарство відповідачки ОСОБА_5, на неї зненацька напала корова відповідачки та побила, заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому п'ятого ребра зліва, травматичного розриву правого акромінального ключового з'єднання, множинних забоїв обличчя, тулуба, грудної клітки, нижніх кінцівок. На її крики допомогти надбігла відповідач - власниця корови і відтягнула корову в бік та допомогла підвестися із землі, супроводжуючи додому. Дорогою відповідач повідомила, що корова має дуже агресивний норов, часто б'ється ногами та рогами і, фактично, ніхто крім неї доглядати за цією коровою не може. Від отриманих тілесних ушкоджень намагалася лікуватися самостійно, не звертаючись до установи охорони здоров'я. Однак болі настільки були сильними, що змушена була звернутися за медичною допомогою у Косівську ЦРЛ, у травматологічному відділені якої на стаціонарному лікуванні знаходилася в період з 06 липня 2015 року по 16 липня 2015 року, що підтверджується історією стаціонарного хворого №5150, яка зберігається в архівах лікарні.

Наявними фіскальними та товарними чеками підтверджується, що для лікування за власні кошти придбано ліків та медикаментів на загальну суму 937, 45 гривень. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідач у справі категорично відмовилася. Крім майнової шкоди діями ОСОБА_5 завдано і моральну шкоду, яка полягає у тому, що у зв'язку із ушкодженням її здоров'я зазнала і продовжує зазнавати сильний фізичний біль та страждання.

Рішенням Косівського районного суду від 22 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення є незаконним, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вина відповідача у завданні шкоди її здоров'ю доведена висновком Косівського РВ УМВС від 08 липня 2015 року, яким підтверджено обставини побиття її коровою відповідача та наведено її пояснення про залишення корови без нагляду на пасовищі; протоколом №00005754 про адміністративне правопорушення, в якому теж стверджується про визнання ОСОБА_5 своєї вини у тому, що неналежно утримувала свою корову; довідкою Косівської ЦРЛ від 17 серпня 2015 року про те, що апелянт дійсно знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Косівської ЦРЛ з 06 липня 2015 року по 16 липня 2015 року з діагнозом: закритий перелом п'ятого ребра зліва, травматичний розрив правого акроміального ключичного з'єднання. Наявними фіскальними та товарними чеками підтверджується, що для лікування нею за власні кошти придбано ліків та медикаментів на загальну суму 937, 45 гривень. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідачка відмовилась. Судом першої інстанції не допитано всіх свідків, про допит яких заявляла у клопотанні, не призначено додаткову комісійну судово-медичну експертизу.

Наявний в матеріалах справи висновок експертизи, що стосується іншого тілесного ушкодження у вигляді закритого перелому п'ятого ребра зліва, травматичного розриву правого акромінального ключового з'єднання, є неправильним. Суд першої інстанції порушив вимоги ст. 22,23, 1166, 1187 ЦК України.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта та її представника, які вимоги скарги підтримали, представника відповідача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2, знаючи про норовливий характер корови, яка випасалась на пасовищі не вжила будь-яких заходів для того, щоб обійти перешкоду, відповідачкою як власницею корови було вжито всіх необхідних заходів для забезпечення безпеки оточуючих, оскільки корова була прив'язана та випасалась у дозволеному місці, відповідач звільнена від адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 154 КАП України у зв'язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, тому її вина у спричиненні шкоди не доведена.

Однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повній мірі оцінив докази по даній справі, що призвело до помилкового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено, що 30 червня 2015 року позивача дійсно побила корова, власником якої є ОСОБА_5

Згідно повідомлення Косівського РВ УМВС в Івано-Франківській області № 3488, у зв'язку із відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення подальший розгляд матеріалів припинений, відносно ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.154 КУпАП України (а.с.15).

Однак, постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області по справі № 347/1426/15 від 10 серпня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ч.2 ст.154 КУпАП, її звільнено від адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 154 КУпАП в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а провадження в справі закрито (а.с.32).

Колегією суддів встановлено, що суть заперечень проти позову відповідачем та її представником зводяться до того, що позивачем не доведено її вини у побитті коровою. Не доведено, що позивача побила її корова, хоча за змістом пояснень відповідача вона не заперечує факту побиття та спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень коровою.

Поясненнями свідків також підтверджено факт побиття позивача коровою власником якої є відповідач. Сільський голова у суді першої інстанції підтвердив, що під час переговорів, відповідач визнала факт побиття і обіцяла добровільно вирішити конфлікт із позивачкою

Представник відповідача у засіданні апеляційного суду також не заперечив, що факт побиття дійсно мав місце, сторони намагалися вирішити конфлікт добровільно, ОСОБА_5 при першому зверненні відповідача за медичною допомогою оплатила необхідні витрати, а у подальшому не змогли домовитись про відшкодування у добровільному порядку тому, що ОСОБА_2 вимагала сплатити 20000 гривень.

На підставі ухвали Косівського районного суду від 17 вересня 2015 року, було проведено судово-медичну експертизу та зроблений висновок експерта № 160 (а.с.51-52), згідно якого у гр. ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження: синець в ділянці грудної клітки, який спричинений від дії твердого тупого предмета і відноситься до легких тілесних ушкоджень. В зв'язку з тим, що первинна медична документація не надана, а в наданій медичній документації відсутній опис морфологічної характеристики синця (колір), тому встановити термін утворення ушкодження не представляється можливим. Тілесне ушкодження: розрив правого акромеально-ключичного з'єднання пов'язати із травмою вказаною в описовій частині ухвали суду та встановити ступінь тяжкості не представляється можливим в зв'язку з відсутністю первинної медичної документації, а також в імпровізованій медичній карті амбулаторного хворого наявний запис: «Епікриз з медичної карти стаціонарного хворого №2214. Анамнез захворювання:...., 2 місяці тому перенесла травму правого плеча...», наданий рентгенологічний знімок не промаркований і невідомо до якого плечового суглобу він відноситься, тому встановити характер, механізм спричинення, наявність виникнення та ступінь тяжкості даного тілесного ушкодження можна буде після проведення комісійної судово-медичної експертизи. Діагнози: «Закритий перелом V ребра зліва. Множинні забої обличчя, тулуба, н/кінцівок» виставлений в медичній карті стаціонарного хворого №5150 не підтверджені об'єктивними даними та в зв'язку із відсутністю рентгнелогогічних знімків і тому при дачі підсумків не враховуються. Діагноз: «Двобічний диспластичний коксартроз»- є захворюванням і тому при дачі підсумків не враховується.

Ухвалою Косівського районного суду від 19 січня 2016 року, по даній справі було призначено комісійну судово-медичну експертизу. Згідно висновку експерта №022 (а.с.93-94), комісія судово-медичних експертів прийшла до таких підсумків: згідно даних медичної документації у гр. ОСОБА_2 на момент поступлення на стаціонарне лікування малося тілесне ушкодження: травма м'яких тканин грудної клітки зліва з синцем, який утворився від ударної дії тупого твердого предмета до поступлення на стаціонарне лікування (6.07.15) та згідно п.п. 1.5, 1.5.2., 2.3., 2.3.2. «б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по характеру та терміну розладу здоров'я відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров'я чи незначної стійкої втрати працездатності. А щодо встановлення інших питань, поставлених на з'ясування комісійній судово-медичній експертизі, по наявним даним немає можливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між ними, а відповідач відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї вини.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідач та її представник необґрунтовано вважали, що позивачем не доведено вини відповідача у спричиненні шкоди і саме ця обставина є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до пояснень позивача вона проходила по громадській дорозі, де її і наздогнала корова відповідача. Представник відповідача зазначає, що позивач проходила на час побиття не по дорозі, а стежці.

У судовому засіданні доведено, що факт побиття позивача коровою, власником якої є відповідач, мало місце на землі загального користування населеного пункту, у тому числі на громадському проході.

Тому, хоча корова відповідача і була прив'язана, однак наздогнала позивача саме у час її проходу по громадському шляху, тому суд першої інстанції помилково вважав, наявність належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у вчиненні правопорушення відносно позивача.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем для лікування витрачено 937, 45 гривень та в результаті отримання тілесних ушкоджень вона понесла моральні страждання.

Тому враховуючи обставини справи, глибину перенесених моральних страждань, колегія суддів вважає, що на її користь необхідно стягнути 2000 гривень за завдану моральну шкоду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Косівського районного суду від 22 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 937, 45 гривень спричиненої матеріальної шкоди та 2000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 794, 80 гривень сплаченого збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Я.Д. Горблянський

І.О. Максюта