АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5124/16 Справа № 208/45/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пономарь З.М.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» до товариства з обмеженою відповідальністю «Екофілд», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» (надалі ПАТ «ВТБ») звернулася з вищевказаним позовом до суду, посилаючись на те, що 16 квітня 2014 року між ПАТ «ВБТ» та ТОВ «Екофілд» укладено кредитний договір № МКPUVCLNU.235767.002, предметом якого є кредитні кошти у розмірі 434 073 грн., зі сплатою 13,7 процентів річних, строком до 15 квітня 2015 року.

В той же день, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ «ВБТ» та ТОВ «Екофілд» укладено договір застави рухомого майна, а також між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № РХ029031.235760.001, та між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № РХ029031.235759.001, між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № РХ029031.235758.001.

У звязку з неналежним виконанням ТОВ «Екофілд» своїх зобовязань виникла заборгованість, яка станом на 23 листопада 2015 року становить 80 891,10 грн. та складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 61 750,78 грн.; заборгованості по сплаті процентів у розмірі 11 822,55 грн. та пені у розмірі 7 317,77 грн.

Відповідачам направлялися повідомлення з вимогою достроково повернути суму заборгованості за кредитним договором, але вимоги зазначені у повідомленнях не виконані.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, розмір якої станом на 23 листопада 2015 року становить 80 891,10 грн. та складається із: заборгованость по тілу кредиту у розмірі 61 750,78 грн., заборгованості за процентами 11 822,55 грн. та пені 7 317,77 грн.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог, відмовлено (а.с.131-132).

В апеляційній скарзі ТОВ «Екофілд» посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог (а.с.135-136).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16 квітня 2014 року між ПАТ «ВТБ» та ТОВ «Екофілд» укладений кредитний договір № МКPUVCLNU.235767.002, предметом якого є кредитні кошти у розмірі 434 073 грн., зі сплатою 13,7 процентів річних та кінцевим строком дії до 15 квітня 2015 року.

16 квітня 2014 року з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ «ВБТ» та ТОВ «Екофілд» укладено договір застави рухомого майна, а також між ПАТ «ВБР» та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 укладено договори поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 квітня 2015 року ТОВ «Екофілд» з рахунку № 2887 відкритого у АТ «ПроКредитБанк» було відправлено платіжне доручення № 105 в ПАТ «ВБР» на суму 63 300 грн., в якому було помилково вказано номер рахунку та призначення платежу, у звязку з чим просять вірним вважати призначення платежу, як погашення заборгованості за кредитом згідно договору № МКPUVCLNU.235767.002 від 16 квітня 2014 року.

Відповідно до листа директора ТОВ «Екофілд» ОСОБА_3 від 04 листопада 2015 року, адресованого Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_6, вбачається, що ТОВ «Екофілд» звертався до позивача із запитом про спрямування коштів, направлених 15 квітня 2015 року на поточний рахунок підприємства на погашення заборгованості за кредитним договором № МКPUVCLNU.235767.002 від 16 квітня 2014 року.

З листа вбачається, що 15 квітня 2015 року ТОВ «Екофілд», відповідно до п.2.5 кредитного договору, було спрямовано на поточний рахунок, відкритий у ПАТ «ВБТ» № 2600.8.188718554 кошти в розмірі 63 300 грн., суму яку повинно було сплатити підприємство склала 63 257 грн. На прохання провести погашення з поточного рахунку на рахунок 3739.3.180633999 ТОВ «Екофілд» було відмовлено.

12 січня 2016 року директор ТОВ «Екофілд» направив на адресу позивача повідомлення про те, що ТОВ «Екофілд» не заперечує проти спрямування коштів, що знаходяться на поточному рахунку підприємства в ПАТ «ВБР» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКPUVCLNU.235767.002 від 16 квітня 2014 року та просять списати нараховані з 15 квітня 2015 року відсотки та штрафні санкції, оскільки заблоковані на поточному рахунку кошти надійшли на рахунок ще 15 квітня 2015 року та були спрямовані на повне погашення заборгованості за кредитом.

Станом на 15 квітня 2015 року поточні рахунки ПАТ «ВБР» були заблоковані представником позивача, що під час розгляду справи в суді першій інстанції представником позивача не заперечувалося.

Враховуючи викладене, дійсно 15 квітня 2015 року відповідачем ТОВ «Екофілд», відповідно до умов кредитного договору, було спрямовано на поточний рахунок, відкритий у ПАТ «ВБР», кошти у розмірі 63 300 грн. та їм було відмовлено провести погашення з поточного рахунку, оскільки їх кошти були заблоковані, у звязку з чим, суд приходить до висновку, що не з вини відповідача ТОВ «Екофілд» позивачем не були отримані кошти.

Таким чином, суд відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильного висновку, про те, що ТОВ «Екофілд» виконав умови кредитного договору, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється із підстав, передбачених договором або законом.

Згідно ч.4 ст. 612, ч. ч. 1,2,4 ст. 613 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. В такому випадку виконання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в силу здійснення ліквідаційної процедури та неможливості прийняття оплати заборгованості за кредитом по вказаному у кредитному договорі рахунку, саме на позивача покладено обов'язок завчасно та належним чином повідомити боржника про зміну реквізитів для оплати заборгованості.

За таких обставин прострочення виконання зобов'язання зі своєчасного повернення кредитних коштів виникло з вини банку, і відповідно виконання зобов'язання має бути відстрочено на час прострочення кредитора.

Таким чином, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухваливши рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_7

ОСОБА_8