Справа № 363/573/14-ц Головуючий у І інстанції Котлярова І. Ю.
Провадження № 22-ц/780/371/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 21.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 363/573/14 Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_2

Провадження № 22-ц/780/ 371/16 Доповідач в суді II інстанції ОСОБА_1

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Сушко Л.П.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту від 25.09.2013 року сфальсифікованим та нікчемним, відновити дію заповіту від 24 червня 2010 року та визнати його діючим ,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що протягом 8 років він проживав разом зі своєю матірю однією сімєю за адресою с. Демидів, вул. Стовпова,6. 24 червня 2010 року Нем`ята Н.М. склала заповіт яким заповіла житловий будинок та земельну ділянку розміром 0,1670 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, які знаходяться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Демидів, вул. Стовпова, 6, а також земельну ділянку розміром 0,1206 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 072840023. Пізніше 25 вересня 2013р. в Демидівській сільській раді було посвідчено новий заповіт за яким Нем`ята Н.М. те ж майно заповіла відповідачу Нем`ятому ОСОБА_6 заповіт, в порушення ст. 54,78 Закону України «Про нотаріат», замість голови сільради посвідчено секретарем виконавчого комітету Демидівської сільської ради ОСОБА_7. Вважає, що заповіт суперечить вільному волевиявленню заповідачки та має нерозбірливий її підпис.

7 грудня 2013 року ОСОБА_8 померла. Після її смерті позивача було виселено з спірного будинку та він вимушений проживати у сторонніх осіб.

Вважає заповіт від 25.09.2013 року сфальсифікованим та нікчемним.

Просив визначити сфальсифікованим заповіт від 25 вересня 2013 року та відновити дію посвідченого заповіту від 24.06.2010 року, визнати його діючим та чинним.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при ухвалені рішення суд першої інстанції не врахував, того що в порушення вимог ст. 1257 ЦК України спірний заповіт було посвідчено не головою Демидівської сільської ради, а секретарем виконавчого комітету Демидівської сільської ради ОСОБА_7, яка не мала права на вчинення вказаних дій. Зазначає, що заповіт від 25 вересня 2013 року було складено з порушенням п.п. 6 п. 1.4. розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоуправління затвердженого Наказом Мінюсту України від 11.11.2011 р. № 3306/5.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Судом встановлено, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матірю, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

24 червня 2010 року ОСОБА_8 склала заповіт за яким заповіла житловий будинок № 6, земельну ділянку, розміром 0,1670 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, які знаходяться за адресою: с. Демидів, вул. Стовпова, 6, Вишгородського району, Київської області та земельну ділянку розміром 0,1206 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 (а.с. 83)

25 вересня 2013 року ОСОБА_8 склала новий заповіт за яким заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось ОСОБА_4. (а.с. 84).

07 грудня 2013 року ОСОБА_8 померла.

Відмовляючи в задоволені позову суд виходив із того, що останній заповіт посвідчений відповідно до вимог ст. ст. 1247, 1251 ЦК України , підписаний особисто заповідачем ОСОБА_8. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного:

Ст. 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно ч. 2 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», розяснено, що право на предявлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою, особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним,.

Згідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, зокрема те, що заповіт складається у письмові формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіт, посвідчений особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, статтею 1251 ЦК України визначено, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Аналогічні вимоги містяться у статті 37 Закону України «Про нотаріат», у статті 41 даного Закону зокрема зазначено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування; нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування.

Заповіт є одностороннім правочином а тому повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України підстави недійсності правочину, визначені у ст.ст. 225, 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б свідчили про те, що підпис у заповіті зроблено не заповідачкою Нем»ятою Н.М., позивачем суду надано не було.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №8776/8777/15-32 від 31.07.2015 року, підпис від імені ОСОБА_8 у рядку «підпис» у заповіті від 25.09.2013 року, посвідченому секретарем виконавчого комітету Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області ОСОБА_7, реєстраційний № 75, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_8 у рядку «Підпис» у заповіті від 25 ве6ресня 2013 року, посвідченому секретарем виконавчого комітету Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області ОСОБА_7, реєстраційний №75, виконано ОСОБА_8 (а.с. 99-105).

Посилання апелянта на те, що оспорюваний заповіт складений з недотриманням визначених законом вимог до форми і змісту, оскільки секретар виконавчого комітету Демидівської сільської ради ОСОБА_7 не в праві була посвідчувати заповіти, спростовується матеріалами справи. ОСОБА_7 обіймаючи посаду секретаря сільської ради, мала право виконувати нотаріальні дії (посвідчувати заповіти, довіреності тощо) на підставі розпорядження Демидівської сільської ради № 01.12.10 -02 від 01 грудня 2010 року (а.с. 128).

Позивачем не доведено наявності підстав для визнання нікчемним заповіту, складеного 25 вересня 2013 року посвідченого секретарем Демидівської сільської ради.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_3 взагалі не залучив Демидівську сільську раду в якості відповідача по справі.

Тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є законним та обґрунтованим.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: