Справа №278/1964/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 жовтня 2016 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Дубовік О.М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн., щомісячно до повноліття останньої. В своїх доводах посилається на те, що з 09.10.2010 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від сумісного проживання мають спільного доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу не надає, він здоровий, працездатний чоловік, офіційно не працює, має мінливий дохід. Через відсутність матеріальної підтримки з боку відповідача вона з донькою перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Позивач в судове засідання не з'явилася; до канцелярії суду подала заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 16).

Відповідач у судове засідання не з'явився; до канцелярії суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов про стягнення аліментів визнав повністю (а.с. 18).

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази у справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 09.10.2010 року сторони по справі уклали шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 11 (а.с. 3).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Виконавчим комітетом Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 4).

Згідно довідки № 533, виданої 15.08.2016 року Виконавчим комітетом Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

На підставі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою платника або одержувача, зокрема, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи, що відповідач є здоровою працездатною особою, має нерегулярний, мінливий дохід, а також враховуючи стан здоров'я дитини, суд вважає, що розмір аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття, буде розумним, достатнім і справедливим, та відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб.

Ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позов пред'явлено 15.08.2016 року.

За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 158, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 180-184, 191 Сімейного Кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер не відомий) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючии з 15.08.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер не відомий), судовій збір у спеціальний фонд Державного бюджету України у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. М. Дубовік