У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Шимківа С.С.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2016 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який зареєстрований 13 серпня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, актовий запис № 868.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивач не з'являвся у судове засідання, а суд жодним чином не намагався сприяти та забезпечувати участь позивача у судових засіданнях.

Позовна заява була подана під впливом колишньої дружини позивача з наміром заволодіти майном позивача, як його особистим так і спільним. Місцевий суд залишив цей факт поза увагою та не здійснив його оцінку.

Додає, що позивач не надав доказів, які свідчать про те, що їх з відповідачем подружнє життя та збереження шлюбу є неможливим, не встановлено це й на судових засіданнях, оскільки позивач не був на них присутнім.

Нею було подано зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя та визнання квартири спільною сумісною власністю, що повністю спростовує відсутність між сторонами спору про майно.

Однак, в порушення норм матеріального та процесуального права, місцевим судом було відмовлено у прийнятті поданого нею зустрічного позову.

Посилання суду на те, що зустрічний позов було подано після початку розгляду справи не відповідає дійсності, оскільки справа по суті ще не розглядалася.

Вказує, що просила надати строк у шість місяців для примирення, оскільки наданий судом чотирьох місячний строк для примирення буде недостатнім, так як _________________________________________________________________________

Справа № 569/10756/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_5

Провадження № 22-ц/787/1448/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_6

позивач тимчасово знаходиться у США і до закінчення строку примирення не встигне повернутися до України.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що подальше спільне життя подружжя є неможливим, їх сім'я розпалася, а тому шлюб між ними варто розірвати.

Вказаний висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Судом встановлено, що 13 серпня 1999 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії І-ГЮ № 025651 від 13.08.1999 року (а.с. 4).

Від шлюбу спільних дітей у сторін немає.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи, у наданий місцевим судом чотирьохмісячний строк примирення сторін не відбулося.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскільки позивач не з'являвся у судове засідання, не надав належні докази його небажання перебувати у шлюбі, то у місцевого суду не було достатніх підстав для його розірвання не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Як пояснено представником позивача, ОСОБА_4 вже тривалий час проживає в США зі своєю колишньою дружиною та донькою, що не заперечує відповідачка - ОСОБА_3.

Жодних доказів, які свідчили б про наявність підстав для відмови у розірванні шлюбу судом не встановлено.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Місцевим судом, відповідно до вищенаведених вимог закону, повно та всебічно з'ясовано фактичні взаємини подружжя, вжито заходи до їх примирення, та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішено дану справу згідно із законом

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

ОСОБА_7 ОСОБА_6

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_2