Ухвала

іменем україни

06 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Рівненщина» про повернення внеску за договором про надання фінансової послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4, звернувшись в квітні 2015 року до суду, просив стягнути з Кредитної спілки «Рівненщина» (далі - КС «Рівненщина») на свою користь: 4 500 грн вкладу за укладеним з відповідачем договором від 11 березня 2013 року № 62К-Д про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок; 39 420 грн в якості неустойки (пені), обчисленої за період з 12 червня 2014 року до 30 березня 2015 року в зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором від 11 березня 2013 року № 62К-Д; 108 грн - 3 % річних від простроченої суми за період з 12 червня 2014 року до 30 березня 2015 року, а також 1 022 грн 58 коп. в якості обчисленого за вказаний період індексу інфляції за весь час прострочення; 1 215 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням зобов'язання; 650 грн судових витрат за оплату правової допомоги адвоката.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з КС «Рівненщина» на користь ОСОБА_4 4 500 грн вкладу за договором про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 11 березня 2013 року № 62-К-Д, 108 грн - 3 % річних, 1 022 грн 40 коп. інфляційних втрат, 59 грн 47 коп. витрат з оплати судового збору, всього: 5 689 грн 87коп.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 585 грн 80 коп.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду в частині відмови в позові скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з умовами договору від 11 березня 2013 року № 62К-Д про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок вкладник зобов'язався внести до кредитної спілки грошові кошти (внесок) в розмірі 50 тис. грн, однак позивач документально підтвердив внесення ним відповідачу лише 4 500 грн.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, зазначав наступне.

11 березня 2013 року між КС «Рівненщина» та членом цієї кредитної спілки - вкладником ОСОБА_5 укладено договір № 62К-Д про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно з умовами якого вкладник зобов'язався внести на депозитний рахунок до спілки грошові кошти (внесок) в розмірі 50 тис. грн, а спілка зобов'язалася прийняти внесок, повернути його вкладникові та виплатити проценти на внесок на умовах та в порядку, встановлених цим договором.

Договір укладено на 15 місяців, днем закінчення строку його дії є 11 червня 2014 року, процентна ставка за внеском встановлена у розмірі 24 % річних.

Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордеру від 11 березня 2013 року ОСОБА_4 сплатив до каси КС «Рівненщина» основну суму за договором - 4 500 грн.

Сторонами не заперечувалось, що відповідач сплатив ОСОБА_4 відсотки в сумі 1 352 грн.

Відповідно до п. 2.4 договору, якщо вкладник не вимагає повернення суми внеску у зв'язку із закінченням строку, встановленого п. 1.2 договору, договір вважається припиненим з дати, вказаної у п. 1.2 договору.

Внесок знаходиться у спілці до звернення вкладника за отриманням внеску, при цьому спілка не здійснює нарахування процентів за цей період.

Пунктом 3.3.3 договору передбачено, що вкладник має право після закінчення строку дії цього договору отримати всі належні йому грошові кошти відповідно до умов договору.

10 лютого 2015 року ОСОБА_4 надіслав відповідачу письмову заяву, в якій вимагав повернути суму вкладу за договором у повному обсязі, яку КС «Рівненщина» отримано 16 лютого 2015 року, однак кошти позивачу повернуті не були.

Апеляційний суд вважав, що зазначене свідчить про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача коштів в розмірі 4 500 грн.

Оскільки кредитна спілка порушила взяте на себе за договором про надання фінансової послуги грошове зобов'язання, вона повинна нести передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність.

Таким чином, з КС «Рівненщина» на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню 3 % річних за період з 12 червня 2014 року до 30 березня 2015 року (за 292 дні), розмір яких становить 108 грн.

Інфляційні втрати, які підлягають стягненню за прострочення виконання зобов'язання, розраховується за період з 12 червня 2014 року до 28 лютого 2015 року та становлять 1 022 грн 40 коп.

Апеляційний суд вважав, що не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки право особи на відшкодування їй моральної шкоди на підставі ст. 1167 ЦК України виникає в силу недоговірних зобов'язань, в той час як між сторонами існує правовідношення, яке виникає із договору банківського вкладу. Відшкодування моральної шкоди у зв'язку із порушенням грошового зобов'язання допускається лише у разі, якщо такі наслідки передбачені законом або договором. Ні законом, ні укладеним договором відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

В.О.Кузнєцов