Справа № 326/1166/16-цр.
Провадження № 2/326/450/2016
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

07 жовтня 2016 року Суддя Приморського районного суду Запорізької області Стріжакова Т.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Інзівської сільської ради, треті особи Приморська районна державна адміністрація Запорізької області, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, треті особи: Приморська районна державна адміністрація Запорізької області, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивував тим, що у звязку зі смертю 14.11.2002 року його бабусі ОСОБА_2 відкрита спадщина, до складу якої увійшли всі належні їй права та обовязки. Він є спадкоємцем бабусі за законом, оскільки його мати ОСОБА_3, яка є дочкою померлої бабусі, померла раніше - 19.04.1999 року, а його сестра, яка є донькою померлої матері та онукою померлої бабусі ОСОБА_4 від отримання бабусиної спадщини відмовилась у встановленому порядку. Інших відомих спадкоємців його бабусі за законом чи за заповітом, в тому числі з правом на обовязкову долю в спадщині не має. За таких обставин його право на спадщину є виниклим з моменту її відкриття, тобто з моменту бабусиної смерті 14.11.2002 року.

Він спадщину бабусі отримав фактично, оскільки проживав сумісно з бабусею по день її смерті, користувався її майном, обробляв присадибну земельну ділянку, в звязку із чим, у судовому порядку встановлено факт прийняття ним спадщини після смерті бабусі та визнано за ним право власності на її майно, а саме на: 1) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у с.Інзівка Приморського району Запорізької області по вул.Шевченко, 98;

2) земельну ділянку площею 8,66 га, розташовану на території Інзівської сільської ради Приморського району, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (угіддя - рілля), яка була зареєстрована за спадкодавцем на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗП №050142, виданого Інзівською сільською радою Приморського району Запорізької області 14.10.2001 року на підставі рішення Інзівської сільської ради Приморського району Запорізької області №3 від 02.03.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №385;

3) майновий пай пайового фонду майна колишнього КСП «Вільний» с. Інзівка Приморського району за майновим сертифікатом серії ЗП-16 №006780 від 12.08.2001 року;

4) на грошовий внесок за рахунком №9155/463 в Інзівській філії Приморського ощадного банку на суму 1119,62 грн.

Зазначені обставини підтверджуються рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 06.09.2004 року по справі №2-556/2004 року.

За необізнаності він не заявив у суді при розгляді вказаної справи, що до складу спадщини померлої бабусі входить і право на залишок земельної частки (паю) за сертифікатом ЗП № 0118598, виданим Приморською райдержадміністрацією 24.09.1996 року, з якого на частину загальної площі земельної частки (паю) розміром 10,28 умовних кадастрових гектарів оформлено право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку розміром 8,66 за державним актом ІІ-ЗП № 050142 (угіддя - рілля), виданим Інзівською сільською радою Приморського району Запорізької області 14.10.2001 року.

На його звернення відділ Держгеокадастру в Приморському районі Запорізької області повідомив, що згідно з Книгою реєстрації та видачі сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП «Вільний» Інзівської сільської ради Приморського району ОСОБА_2 отримала сертифікат ЗП № 0118598 на земельну частку (пай) загальною площею 10,28 га, після чого отримала державний акт ІІ-ЗП № 050142 на земельну ділянку загальною площею 8,66 га (угіддя - рілля), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в результаті чого, залишок за сертифікатом ЗП № 0118598 складає 0,4902 умовних кадастрових гектарів.

На даний час право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по державному акту ІІ-ЗП № 050142 зареєстровано за ним у розмірі 8,6566 га, якій присвоєно кадастровий номер, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Земельну частку (пай) площею 10,28 га його бабуся набула внаслідок паювання земель КСП «Вільний», проведеного відповідно до ст.25 ЗК України і ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Розпорядженням голови Приморської РДА №479 від 27.11.2013 року надано згоду громадянам-членам колишнього КСП «Вільний», зокрема бабусі, на оформлення права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (угіддя: сіножаті 0.2991 га та пасовища 0.9215 га).

В звязку із смертю його бабуся процедуру відведення земельної частки (паю) площею 0,4902 умовних кадастрових гектарів не завершила. Правом його бабусі на цю земельну частку (пай) має скористатись він в порядку спадкування. Право щодо спірної земельної частки (паю) йому потрібне для замовлення проекту її відведення, виділення її у натурі, оформлення права власності на неї, проведення її державної реєстрації і отримання можливості володіти, управляти та розпоряджатись спадковим майном.

Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлої 14.11.2002 року ОСОБА_2 право на право на земельну частку (пай), розташовану на території Інзівської сільської ради Приморського району Запорізької області, розміром 0,4902 умовних кадастрових гектарів по сертифікату ЗП №0118598, виданому Приморською райдержадміністрацією 24.09.1996 року, яка є залишком від загальної площі земельної частки (паю) розміром 10,28 умовних кадастрових гектарів за сертифікатом, в результаті оформлення права власності ОСОБА_2 на частину земельної частки (паю) за державним актом ІІ-ЗП №050142.

Позовна заява, яка надійшла, не може бути прийнята судом, оскільки не відповідає вимогам закону.

Статтею 119 ЦПК України передбачена форма і зміст позовної заяви, а саме, відповідно до пунктів 2,5,6,7 частини 1 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити імя (найменування) відповідача, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

На порушення цієї статті у позові при викладенні позову та обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивачем не зазначено:

- в якості третьої особи державну нотаріальну контору;

- що саме зроблено спадкодавцем при вирішенні питання про відведення їй спірної земельної ділянки та оформлення права власності; чи була виділена їй в натурі;

- чи звертався позивач до нотаріальної контори про прийняття у спадщину спірної земельної ділянки, яку отримав відповідь, чим це підтверджується;

- чи мається право власності спадкодавця на вказану земельну ділянку, чим воно підтверджується.

Тому позивачу ОСОБА_1 необхідно було конкретизувати свої позовні вимоги та усунути зазначені недоліки, привівши позовну заяву у відповідність з вимогами ст. 119 ЦПК України. На підставі викладеного даний позов ухвалою суду від 05.09.2016 року залишено без руху (а.с.20-21). 07.09.2016 року на адресу відповідача направлено копію даної ухвали з повідомленням. Згідно з довідкою, зробленою на сайті Укрпошти станом на 07.10.2016 року відправлення за номером 950 відправлене 12.09.2016 об'єктом поштового зв'язку МЕЛІТОПОЛЬ ЦПЗ №4 з індексом 72399 до об'єкту поштового зв'язку МЕЛІТОПОЛЬ 13 з індексом 72313. Дане відправлення знаходиться на об'єкті поштового зв'язку МЕЛІТОПОЛЬ ЦПЗ №4 (а.с.19).

Згідно зі статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Позивач протягом тривалого часу не вжив будь-яких заходів для виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, не цікавилася станом провадження в даній справі.

Таким чином, до теперішнього часу вказані судом недоліки позивачем не усунуті.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 119,120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки до теперішнього часу позивачем вимоги ухвали суду від 05.09.2016 року не виконані, недоліки заяви, зазначені в ухвалі суду, не усунуті, строк, наданий судом позивачу для їх усунення сплив, від позивача не надійшло клопотання про його продовження, позивач взагалі не відреагував на ухвалу суду, то позовну заяву необхідно визнати не поданою та повернути позивачу.

Керуючись ст.119, 121 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Інзівської сільської ради, треті особи Приморська районна державна адміністрація Запорізької області, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - вважати не поданою та повернути.

Повідомити ОСОБА_1, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Запорізької області через Приморський районний суд. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_5

З оригіналом згідно: суддя Т.В. Стріжакова

18.10.2016