Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 червня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3, у якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2014 року на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно та на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що загальна сума стягнень за аліментами складає 50 % його доходу, а оскільки у нього змінився сімейний стан він одружився та має на утриманні батька інваліда, він не може сплачувати аліменти в такому розмірі, тому просить зменшити розмір до 1/3 частини на двох дітей.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 13 вересня 2016 року, у задоволенні позовних - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував положення ст. 192 СК України, а також врахувавши роз'яснення, викладені у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилаючись на зміну свого майнового стану, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів погіршення свого матеріального становища.

Посилання позивача на укладення другого шлюбу та перебування на утриманні батька, який є інвалідом, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано відомості про матеріальний стан його новоствореної родини, доходи його дружини, а інвалідність його батька було встановлено на момент винесення судового рішення про стягнення аліментів із позивача, а тому даний факт, не є новою обставиною для зменшення розміру аліментів.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов

і кримінальних справ