У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області, відділ ДАІ Криворізького міського управління УМВС України у Дніпропетровській області про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна приватною власністю,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що в період шлюбу вони з відповідачем придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1; однокімнатну квартиру АДРЕСА_5; 2/3 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_2, а також автомобіль марки «MAZDA-Е 2200».

У 2013 році шлюб між ними розірвано і питання щодо поділу спільного сумісного майна залишилось не вирішеним.

Просила суд визнати спільною сумісною власністю: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1; однокімнатну квартиру АДРЕСА_5; 2/3 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_2 та автомобіль марки «MAZDA-Е 2200».

Розподілити між ними сумісно набуте майно, визнавши за нею право власності на 2/3 частки двокімнатної квартири; 2/3 частки однокімнатної квартири; 4/9 частки двокімнатної квартири та 2/3 частки автомобіля марки «MAZDA-Е 2200».

За ОСОБА_3 визнати право власності на 1/3 частки двокімнатної квартири; 1/3 частки однокімнатної квартири; 2/9 частки двокімнатної квартири та 1/3 частки автомобіля .

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання автомобіля «MAZDA-Е 2200» його приватною власністю, в обґрунтування позову зазначив, що хоча вищевказаний автомобіль і був придбаний ним за час шлюбу, але за кошти отримані від підприємницької діяльності і для ведення підприємницької діяльності.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль «MAZDA-Е 2200» (мікроавтобус), державний номер НОМЕР_1.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в частині позову про визнання спільною сумісною власністю нерухомого майна, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд виходив із положень п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, відповідно до якого майно набуте одним з подружжя за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування є його особистою приватною власністю.

Як встановлено в судовому засіданні право власності на:

- квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 набув відповідно до договору дарування від 29 березня 2008 року;

- частку квартири АДРЕСА_2 відповідач отримав в дар згідно договору дарування частки квартири від 18 серпня 2010 року;

- квартиру АДРЕСА_5 відповідач набув в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 (матері відповідача).

Таким чином вказане нерухоме майно не може вважатись спільним майном подружжя, оскільки хоча і набуте за період шлюбу, але в порядку спадкування та згідно договорів дарування, що відповідно ст. 57 СК України є особистим майном відповідача.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та визнаючи спільною сумісною власністю сторін автомобіля «MAZDA-Е2200», суд керувався ст.60 СК України та виходив з того, що спірний автомобіль належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки придбаний за час шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Таким чином встановлено, що спірний автомобіль придбаний сторонами в період шлюбу, а тому є спільним сумісним майном подружжя.

Разом із тим, ОСОБА_2 не надала суду належних та обґрунтованих доказів на підставу своїх вимог, щодо відступу від засади рівності часток подружжя при поділі майна.

Відмовляючи у задоволені зустрічного позову, суд вірно виходив із того, що спірний автомобіль придбано в період шлюбу, і факт внесення цього майна до статутного фонду підприємства не змінює правового режиму стосовно нього.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області, відділ ДАІ Криворізького міського управління УМВС України у Дніпропетровській області про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна приватною власністю, за касаційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2015 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк