У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Ситнік О.М.,
Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, до ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи - Служба у справах дітей Сумської міської ради, ОСОБА_10, про визначення порядку користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11 - на рішення апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2014 року частково задоволено її позовні вимоги, та вселено позивач разом з малолітньою дитиною ОСОБА_7 у будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Порушуючи норми законодавства та санітарні норми, відповідачі виділили для неї та її малолітньої доньки загальну кухню площею 6,7 кв. м і заборонили користуватися туалетом, ванною кімнатою, заходити в інші приміщення будинку. Сам будинок має чотири кімнати, в яких проживають відповідачі та позивач з донькою (на кухні). Перебуваючи у шлюбі з відповідачем ОСОБА_9, позивач і їх малолітня дитина проживали у кімнаті, що суміжна з кухнею, загальною площею 16 кв. м.

Відповідачі не надають можливості позивачу та її малолітній дитині заходити до коридору будинку, оскільки кухню, де проживає позивач, перегородили гіпсокартонною стіною, коли ж позивач, або її малолітня донька мають намір потрапити до будинку (до туалету, ванної) відповідачі силою не дають їм пройти, застосовуючи при цьому образливі слова, лайку та наносячи їм тілесні ушкодження.

Тому просила забезпечити їй та її дитині належні умови для проживання, визначивши порядок користування житловими приміщеннями, виділивши ОСОБА_7 у вказаному будинку кімнату, суміжну з кухнею загальною площею 15,2 кв. м, інші кімнати залишити у користуванні відповідачів, кухню, санвузол, коридор, а також підсобні приміщення залишити у загальному користуванні, зобов'язати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не порушувати визначений порядок користування житловим приміщеннями.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визначено порядок користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_6 та її донці ОСОБА_7 виділено у користування кімнату площею 15,2 кв. м, інші житлові кімнати залишилися у користуванні ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Кухню, санвузол, коридор та підсобні приміщення у будинку за адресою: АДРЕСА_1, залишено у загальному користуванні сторін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_11, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що позов є обґрунтованим, оскільки проживання у кімнаті (кухні) площею 6,7 кв. м двох осіб суперечить вимогам ЖК України та санітарним нормам.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що позивач не позбавлена можливості захистити свої права іншим способом шляхом позасудового врегулювання спору.

Судом встановлено, що до одруження з ОСОБА_9 позивач на законних підставах вселилася та зареєструвалася в будинку за адресою: АДРЕСА_1, як член сім'ї відповідачів.

У період перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 серпня 2014 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 розірвано.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 грудня 2014 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 та вселено її разом з малолітньою дитиною у будинок за адресою: АДРЕСА_1 як членів сім'ї.

Фактично позивач та її малолітня донька користуються житловою площею 6,7 кв. м, яка використовується ними також для готування їжі та миття посуду. Позивачем надано докази проживання у вказаному приміщенні та його облаштування (а. с. 15), для нічного відпочинку потребує розміщення матрацу та спальної білизни на полу.

Сам будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 має чотири кімнати, в яких проживають ОСОБА_8, її повнолітній син − батько неповнолітньої дитини - ОСОБА_9 та повнолітня донька власника будинку ОСОБА_10

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У зв'язку з чим п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

На підставі ст. 156 ЖК України члени сім'ї власники житлової квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування квартирою. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаними приміщеннями.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог, оскільки проживання позивача з дитиною у приміщенні 6,7 кв. м є порушенням прав та інтересів у першу чергу дитини, а потім позивача.

Апеляційний суд усунувся від перегляду справи і фактично не вирішив спору. Разом з тим суди не встановили фактичних обставин, не звернули уваги на пояснення відповідачів щодо кількості осіб, які мають право користуватися житловим будинком, що унеможливлює вирішення спору на стадії касаційного перегляду.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції належить скасувати, а справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак