Єдиний унікальний номер 725/4234/16-ц
Номер провадження 2/725/869/16
12.10.2016 року Першотравневий районний суд м.Чернівців
головуючого судді Войтун О. Б.
при секретарі Ільєвській О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.
Посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 о 07 год. 10 серпня 2014 року, керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.Руській, 219 в м.Чернівці, не вибравши безпечної швидкості руху та не врахувавши дорожньої обстановки здійснив обгін, внаслідок чого допустив зіткнення з його транспортним засобом марки «Фіат Тіпо», державний номерний знак НОМЕР_2.
В подальшому, постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2014 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Оскільки відповідач категорично відмовляється в добровільному порядку відшкодовувати завдану з його вини матеріальну шкоду, він змушений був звернутися до спеціаліста-автотоварознавця для визначення розміру завданих збитків.
Так, згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку №35 від 22 січня 2015 року вартість спричиненої шкоди транспортному засобу марки «Фіат Тіпо», становить 10 587 грн. 37 коп.
У звязку із цим, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10 567 грн. 37 коп., а також 640 грн. за проведення експертного дослідження та 2 551 грн. 20 коп. понесених судових витрат, які повязані зі сплатою судового збору та витрат на правову допомогу.
Справа слухалась у відсутність позивача ОСОБА_1, який в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Надав до суду заяву, в якій судове засідання просив провести у його відсутність. Позов підтримав у повному обсязі. У разі відсутності відповідача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомив.
Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивач не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав:
Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 10 серпня 2014 року о 07 год., керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.Руській,219 в м.Чернівці, не вибравши безпечної швидкості руху та не врахувавши дорожньої обстановки здійснив обгін, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Фіат Тіпо», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3
У звязку із цим, постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2014 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.7).
Згідно вимог ст.61 ч.4 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Як було встановлено судом, власником транспортного засобу марки «Фіат Тіпо», державний номерний знак НОМЕР_2, яким позивач керував на підставі довіреності є ОСОБА_4.
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку №35 від 22 січня 2015 року, здійсненого оцінювачем СП «Західно-Український Експертно-Консультативний центр» ОСОБА_5, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки «Фіат Тіпо», державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок пошкодження його транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді, станом на 10 серпня 2014 року, складає 10 587 грн. 37 коп. (а.с.8-21).
Відповідно до вимог пунктів 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.
Згідно з частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі, й втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За вимогами частини першої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, а згідно із частиною другою цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою.
За приписами статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суди повиннім мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Крім того, згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.
Отже, вирішуючи питання при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Оскільки судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2, суд вважає, що спричинена позивачу матеріальна шкода в розмірі 10 587 грн. 37 коп. підлягає стягненню на його користь з відповідача в повному обємі.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню і судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу) у розмірі 2551 грн. 20 коп., понесених останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом.
Щодо позовної вимоги в частині стягнення витрат у зв'язку з визначенням вартості матеріального збитку, внаслідок пошкодження транспортного засобу марки «Фіат Тіпо» в розмірі 640 грн., то суд зазначає наступне.
Так, згідно ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи, до яких зокрема належить витрати повязані з проведенням судових експертиз.
Разом з тим, витрати позивача по оплаті послуг за виготовлення звіту про визначення вартості матеріального збитку не відносяться до судових витрат, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Відповідно до вимог ст.ст. 143, 144 ЦПК України судова експертиза призначається за ухвалою суду.
Як вбачається з матеріалів справи, звіт про визначення вартості матеріального збитку №35 від 22 січня 2015 року був складений на замовлення позивача до відкриття провадження у справі, а не за ухвалою суду, а тому витрати понесені позивачем за проведення вказаного звіту не відносяться до судових та на них не поширюються вимоги ст. 88 ЦПК України, а тому дана позовна вимога не підлягає задоволенню.
Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27 березня 1992 року, ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11,58,60, 61, 64, 79, 81, 83, 88, 143, 144, 208, 209, 212-215, 218, 224-228, 294 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 567 (десять тисяч пятсот шістдесят сім) грн. 37 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн.. 20 коп. та 2000 (дві тисячі) грн. витрат на правову допомогу.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун