У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом вчинення певних дій, за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, Калинівської сілької ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа - управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області, про визнання недійсними та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку і свідоцтва про право власності на нерухоме майно, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом вчинення певних дій, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідач - житлового будинку АДРЕСА_2 В'їзд до належної їй земельної ділянки з АДРЕСА_4 проходить через АДРЕСА_3 та повз будинок відповідача, який самовільно захопив частину громадської землі, що призвело до звуження проїзної частини на АДРЕСА_3. Відповідач постійно залишає на провулку транспортні засоби, будівельні матеріали та дрова, чим порушує правила добросусідства, перешкоджає користуватися належною їй земельною ділянкою та в доступі до будинку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_5 не залишати власний автомобіль, інші транспортні засоби, будівельні матеріали чи інше майно (дрова, вугілля) від АДРЕСА_4, на АДРЕСА_5

У липні 2014 року, після скасування попередніх судових рішень, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом, посилаючись на: факт внесення до державного акта на право власності на земельну ділянку відповідачів завідомо неправильних відомостей (перейменування АДРЕСА_4 на АДРЕСА_3); паркування автомобілів, чим відповідачі здійснюють їм перешкоди в користуванні гаражем; незаконне будівництво відповідачами містка до свого будинку, у результаті чого щороку підтоплюється і піднімається перед гаражем їхня земельна ділянка. Через такі дії відповідачів вони зазнали моральних страждань.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, уточнивши та збільшивши позовні вимоги, просили суд: визнати недійсним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий відповідачам на підставі рішення Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 6 вересня 2012 року № 474; визнати недійсним і скасувати видане відповідачам реєстраційною службою Тячівського районного управління юстиції свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) від 6 серпня 2014 року; зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою і забудовами по АДРЕСА_4, 114в у с. Калини Тячівського району Закарпатської області шляхом знесення незаконно побудованого містка та заборони встановлення власного транспортного засобу в межах, які перешкоджають користуватися їх власним майном; стягнути солідарно з відповідачів 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_4 шляхом зобов'язання ОСОБА_5 не залишати власний автомобіль та інші транспортні засоби, будівельні матеріали чи інше майно (дрова, вугілля) від АДРЕСА_4, на АДРЕСА_1 У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, згідно з якою висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) дійшли до правильного висновку про те, що через перекриття ОСОБА_5 частини земельної ділянки, яка є проїздом, ОСОБА_4 чиняться перешкоди у користуванні належними їй земельною ділянкою та житловим будинком. При цьому суди вірно застосували положення ст. ст. 103, 152, 153 ЗК України, ст. 391 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 і ОСОБА_6, суди вірно виходили із того, що позивачі їх не довели, що є їх процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), при цьому правильно встановили, що державний акт видано ОСОБА_4 згідно з чинним законодавством.

Крім того, доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, а порушення норм матеріального чи процесуального права не встановлено.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта С.П. Штелик