Справа № 477/1751/16-ц
Провадження № 2/477/1082/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Федоровській Л.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просять визнати за ним право власності на житловий будинок № 3 з господарськими будовами та спорудами, що розташований по вул. Садова в селі Мирне Жовтневого району Миколаївської області, та на земельну ділянку за цією ж адресою, площею 0,1360 га, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3, 27.09.2015 року.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті його батька ОСОБА_4 залишилося вищевказане спадкове майно, яке успадкувала дружина останнього та мати позивача ОСОБА_3, однак правовстановлюючих документів на своє імя не отримала.

Після смерті ОСОБА_3 він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на те, що у видачі вказаного свідоцтва йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу щодо житлового будинку, а також у звязку із виправленнями наявними у Державному акті щодо спірної земельної ділянки, просив про захист своїх спадкових прав в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути за його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на вище вказане нерухоме майно визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника.

Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними свідоцтва про смерть І-ФП № 224211, ОСОБА_3 померла 27 вересня 2015 року, про що виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Жовтневого району здійснено актовий запис про смерть за № 11 від 28.09.2015 року (а.с. 9).

Родинні відносини позивача із ОСОБА_3 відповідно як сина та матері, та його право на спадкування як спадкоємця першої черги, підтверджуються даними свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 (а.с. 11).

За даними спадкової справи № 115/2015, заведеної приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5, та за даними ОСОБА_2 сільської ради щодо осіб, зареєстрованих із спадкодавцем ОСОБА_3 на час смерті, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину.

Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом, підтверджуються листом нотаріуса від 29.03.2016 року № 133/02-14/115-2015, яким ОСОБА_1 розяснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно, у звязку з неподанням правовстановлюючого документу щодо спірного житлового будинку, а також виправленнями в тексті Державного акту щодо земельної ділянки (а.с. 37).

Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як вказує позивач, правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок його батько ОСОБА_4 не одержував.

Згідно даних копії свідоцтва про смерть 1-ФП № 153625, ОСОБА_4 помер 12 серпня 2012 року (а.с. 11).

За даними ОСОБА_2 сільської ради про осіб, які були зареєстровані із ОСОБА_4, а також даними Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області щодо відсутності спадкової справи після смерті ОСОБА_4, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла його дружина ОСОБА_3. Право останньої, як спадкоємця першої черги підтверджується даними копії свідоцтва про одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (до шлюбу Добролевської) ОСОБА_6 від 10 березня 1948 року (а.с. 15).

За даними погосподарської книги головою домогосподарства № 3 по вул. Садовій в с.Мирне зазначено ОСОБА_4 (а.с. 30-31).

Згідно копії рішення виконкому ОСОБА_2 сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 21 грудня 2007 року № 9, на підставі даних погосподарської книги було вирішено про оформлення права власності щодо спірного житлового будинку за ОСОБА_4 (а.с. 29).

Втім, згідно відомостей КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» дані про власника вказаного майна в матеріалах інвентаризаційної справи не містяться (а.с. 36).

За даними технічного паспорту вказаного житлового будинку, останній з господарськими будовами та спорудами збудовано з 1960 по 1970 рік (а.с. 32-35).

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу.

Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами.

Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час завершення будівництва спадкодавцем вказаного житлового будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією.

За такого суд дійшов висновку, що за життя ОСОБА_4 набув права власника на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформив.

Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі (ст.58 Конституції), право власності ОСОБА_4 на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав його спадкоємцем.

Щодо земельної ділянки, то за даними Державного акту серії МК № 03424 у власності ОСОБА_4 перебувала земельна ділянка площею 0,1360 га за призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що передана йому на підставі рішення VII сесії ІІ скликання ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів № 13 від 12 серпня 1996 року. Державний акт видано 28 лютого 1997 року та зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 250 (а.с. 17).

Втім, вказаний акт дійсно містить виправлення в написанні прізвища власника ОСОБА_4, що перешкоджає оформленню спадкових прав позивача в нотаріальному порядку, а також у звязку з не оформленням своїх прав щодо цього майна наступним спадкодавцем ОСОБА_3.

В той же час, належність вказаної земельної ділянки саме ОСОБА_4, а потім його спадкоємцю ОСОБА_3, підтверджується змістом досліджених письмових доказів.

Так, зі змісту Державного акту слідує співпадання анкетних даних власника та спадкодавця ОСОБА_4, місце розташування земельної ділянки та власника житлового будинку за цією ж адресою.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом майна після смерті своєї матері ОСОБА_3, проте через вищевказані обставини позивач позбавлений можливості нотаріально оформити свої спадкові права, встановивши належність вище вказаного майна спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право ОСОБА_1 підлягає захисту судом шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 11, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлої 27 вересня 2015 року, право власності на:

- житловий будинок № 3 (три) з господарськими будовами та спорудами, що розташовані по вулиці Садова в с. Мирне Жовтневого (нині Вітовського) району Миколаївської області;

- земельну ділянку площею 0,1360 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по вул. Садова № 3 (три) в с.Мирне Жовтневого (нині Вітовського) району Миколаївської області, що зазначена у Державному акті серії МК № 03424, виданого 28 лютого 1997 року та зареєстрованого у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 250.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Суддя Л.М. Семенова