Категорія 5 Доповідач Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Жданкіна В.В.,

суддів: Ковальчука О.В., Медяного В.М.,

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення, що ухвалив Вінницький міський суд Вінницької області від 25.11.2015 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, розподіл майна, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні майном, -

В С Т А Н О В И Л А:

12.06.2013 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, розподіл майна, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні майном.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач та відповідач проживали однією сім'єю, як чоловік і дружина, без державної реєстрації шлюбу. Шлюб позивача з попередньою дружиною - ОСОБА_4 розірвано 30.05.2007р., а фактично шлюбні відносини припинено 16 травня 2003 року, що підтверджується рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.10.2015р. За час спільного проживання у сторін склались усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме: ними велося спільне господарство, придбавали спільне майно, приймали гостей, спільно виховували та піклувались про неповнолітню ОСОБА_5 - дочку відповідача від першого шлюбу. За час спільного проживання сторонами набуте майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю. В період спільного життя з відповідачем, позивачем, за свої особисті кошти, але в інтересах сім'ї було придбано майно, яке за згодою відповідача оформлялось на ОСОБА_3, оскільки позивач, як підприємець, укладав угоди, які несли певні господарські ризики, а тому, за погодженням з ОСОБА_3, спільне майно оформлялось на її ім'я. Зазначене стосується і побудованого позивачем за його особисті кошти садового будинку.

Як зазначає позивач, до складу спільного сумісного майна сторін входять: земельна ділянка загальною площею 0,0529 га, яка розташована у АДРЕСА_3 побудований садовий будинок загальною площею 111,1 м2, розміщений на вказаній земельній ділянці, які зареєстровано за ОСОБА_3, а також зазначений у заяві про збільшення позовних вимог перелік побутової техніки орієнтовною вартістю 89214 грн.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного позивач вважає, що набув право власності на 1/2 частку у спільному майні, що підлягає поділу.

В жовтні 2012 року, позивач запропонував відповідачеві підписати нотаріально посвідчений договір про поділ часток у спільному майні, однак вона від укладення договору стала ухилятись, а на початку травня 2013 року забрала оригінали документів на будинок та земельну ділянку, а також належні позивачу особисті цінні речі, а саме: золотий ланцюжок та браслет, інші предмети та переїхала до батьків. В подальшому, 08.06.2013р. відповідач намагалась вивезти інші речі з будинку, чому перешкодило прибуття працівників міліції. Тоді відповідач замінила замок на вхідних дверях, в результаті чого, наступного дня 09.06.2013р. позивач не зміг потрапити в будинок. Зазначений факт зафіксований викликаними працівниками міліції. В будинку залишились цінні речі, гроші та інше майно, подальша доля якого позивачу на даний час невідома.

Позивач просив поділити майно, яке належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності осіб, що проживають однією сім'єю, визнати за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частки садового будинку загальною площею 111,1 кв.м., що розташований в АДРЕСА_4, а також усунути перешкоди в користуванні вказаним будинком шляхом зобов'язання відповідача надати позивачу дублікат ключів від вхідних та інших дверей будинку та прибудинкової огорожі.

В подальшому, позивач неодноразово збільшував позовні вимоги та відповідно до останньої заяви від 26.10.2015р. про збільшення позовних вимог позивач просив: встановити факт спільного проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31 грудня 2003 року по 7 червня 2013 року; розділити спільне сумісне майно, яке належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 111,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в м. Вінниці; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 111,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в м. Вінниці; визнати за позивачем право власності на майно: котел електричний «Protherm» - 8100 грн., котел газовий «Vailand» - 15000 грн., пароочисник «KARCHER» - 2500 грн., мийку «KARCHER» - 2800 грн., електрообігрівач «Термія» - 1 шт. - 450 грн., морозильну камеру «Атлант» - 3000 грн., фотоапарат «CANON» - 1 шт. - 1400 грн., електролічильник багато тарифний - 2400 грн., електронасос для води -1600 грн., котел опалювальний «Solitar» - 15000 грн., палатку кемпінгову «Together 4P» - 1914 грн., набір кухонних меблів -12000 грн., м'які шкіряні меблі (куточок) у вітальні - 9000 грн., телевізор «Filips»- 5000 грн., кінотеатр «YAMAHA»- 10000 грн., пилосос «DYSON» - 4200 грн.; визнати за відповідачем право власності на майно: телевізор «Соні -Тринінтон» - 3500 грн., телевізор «LG» - 1000 грн., електродуховка FT8501/НА - 3500 грн., електрообігрівач «Термія» - 1 шт. - 450 грн., фотоапарат «CANON» - 1 шт. - 1400 грн., посудомийна машина виробник «Ariston» - 4200 грн., ноутбук «ACER» - 4200 грн., набір меблів у дитячій кімнаті - 12000 грн., меблі у спальні (ліжко, шафа, крісло, комп'ютерний стіл) - 10000 грн.; усунути перешкоди у користуванні садовим будинком шляхом зобов'язання відповідача надати позивачу дублікат ключів від вхідних та інших дверей будинку та прибудинкової огорожі; зобов'язати ОСОБА_3 повернути позивачу особисті речі: крісло офісне «Леон» вартістю 1119 грн., перфоратор «Деккер» вартістю 529 грн., чоловічий золотий ланцюжок та чоловічий золотий браслет вартістю 14000 грн., а також залишені на зберігання особисті гроші в сумі 12000 доларів США; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 529 кв.м. за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на АДРЕСА_6.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2015 року позовні вимоги задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 10 червня 2007 року по 7 червня 2013 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частку житлового садового будинку загальною площею 111,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в м. Вінниці. Визнати за ОСОБА_3. право власності на 1/2 (одну другу) частку житлового садового будинку загальною площею 111,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в м. Вінниці. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 садовим будинком загальною площею 111,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в м. Вінниці шляхом надання позивачу дублікатів ключів від вхідних та інших дверей будинку та прибудинкової огорожі. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3045 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

На рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31 грудня 2003 року по 07 червня 2013 року, визнати за ОСОБА_2 право на 1/2 частку земельної ділянки площею 529 кв.м. за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на АДРЕСА_6, визнати за позивачем право власності на майно: котел електричний «Protherm» - 8100 грн., котел газовий «Vailand» - 15000 грн., в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Також не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалити рішення, яким скасувати рішення суду від 25.11.2015 року та ухвалити нове рішення , яким в позові ОСОБА_2 відмовити.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, позивач у вересні 2003 року познайомився з відповідачкою та з кінця 2003 року вони проживали однією сім'єю, як чоловік і дружина, без державної реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачем не заперечувався факту знайомства з позивачем з 2003 року, не заперечувався факту наявності між ними стосунків, однак остання заперечувала щодо того що сторони проживали однією сім'єю, зазначаючи, що ніколи між ними не було сім'ї, ніколи не було спільних коштів та витрат. При цьому, сама відповідач у запереченнях на позовну заяву, поясненнях та безпосередньо в судових засіданнях неодноразово зазначала, що ОСОБА_2 їй подобався як чоловік, вона мала бажання вийти заміж за нього, і навіть сама робила пропозицію позивачу одружитися.

Як вбачається з матеріалів перевірки Вінницьким міським відділом УМВС України у Вінницькій області письмового звернення №5124 гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3, звертаючись 09.06.2013р. до ВМВ із заявою про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_3 зазначала наступне: «Прошу Вас прийняти міри до мого цивільного чоловіка, який сьогодні близько 20:00 год. за адресою: АДРЕСА_13 погрожував мені фізичною розправою та який постійно змушує мене переписати на нього будинок, офіційним власником якого є я. Раніше з даного приводу не зверталася. Цивільний чоловік - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.н.».(т. 3, а.с. 159)

Надаючи пояснення 09.06.2013р. оперуповноваженому ОСОБА_6, ОСОБА_3 зазначила наступне: «Дійсно проживаю за вищевказаною адресою зі своїм чоловіком (цивільним) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та моєю дочкою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 : Так, дійсно я разом зі своїм цивільним чоловіком проживаю близько 9 років разом. Він то живе у нас, то ні…… » (т. 3, а.с. 161-162)

Звертаючись 09.06.2013р. до ВМВ із заявою про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_2 повідомляв наступне: «Прошу Вас прийняти міри до моєї дружини, яка без моєї згоди, самовільно замінила замки в будинку на АДРЕСА_7. (т. 3, а.с. 155)

Надаючи пояснення 09.06.2013р. старшому лейтенанту міліції Ящуку М.М., ОСОБА_2 зазначав що: «Дійсно проживаю за вищевказаною адресою разом з дружиною ОСОБА_3 на протязі 9 років». (т. 3, а.с. 157)

З висновку про результати звернення від 14.06.2013р. складеного ДІМ СДІМ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області лейтенантом міліції Глембоцьким А.М., який погоджено першим заступником начальника слідчого відділу Педосом Ю.В. та затверджено начальником Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області Куцим Ю.І. вбачається, що в ході здіснення перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_8. Вказаний громадянин на протязі останніх дев'яти років проживав у цивільному шлюбі з гр. ОСОБА_3, але останнім часом їхні стосунки значно погіршилися, та на даний час на протязі останнього місяця вони спільно не проживають. В даний час, офіційно розривають стосунки та готують позов до суду на поділ спільного нажитого майна… Під час спільного проживання гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 ними було збудовано будинок за адресою: АДРЕСА_8 де вони спільно проживали, даний будинок згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_2 належить гр. ОСОБА_3 на праві приватної власності. (т. 3, а.с. 151)

Аналогічні пояснення, надавалися ОСОБА_3 та її дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6. майору міліції Льовкіну В.В. (том. 1, а.с. 62, 63).

Також надані в судовому засідання свідчення ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 є переконливими та вірно прийняті судом першої інстанції до уваги як належні та допустимі докази, які підтверджують факт проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а також спільного будівництва будинку.

Як вбачається з наданих позивачем фотокарток (т. 2, а.с. 105, 106а-106д), позивач разом з відповідачем неодноразово знаходилися на відпочинку зі спільними друзями, на інших урочистих подіях. Частина наданих фотокарток містить дату їх знімання, а саме «05.06.2005». Вказані фотокартки дають підстави стверджувати, що позивач та відповідач мали спільне коло друзів та спільно проводили вільний час.

Листом без номера та дати ПП ТА «Укрвіза» (т. 2, а.с. 99) повідомило адвоката Вишневську О.С. про те, що громадянин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно перебували у Єгипті по туристичній путівці з 21.10.2006р. по 30.10.2006р. у готелі Marlin Inn 4*, м. Хургада. Вказані обставини, щодо перебування відповідача у Єгипті підтверджуються також її паспортом громадянина України для виїзду за кордон.(т. 3, а.с. 138-141)

Крім того, в поясненнях третя особа ОСОБА_4 (т. 2, а.с. 120-121) повідомила наступне: «Ми з ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який було розірвано за моєю ініціативою. У нас є спільна дочка, ІНФОРМАЦІЯ_4. ІНФОРМАЦІЯ_7 у день народження матері ОСОБА_2, наша дочка повернулася із дня народження бабусі та розповіла мені, що на день народження ОСОБА_2 привів жінку, яку називав своєю дружиною ОСОБА_3 та у якої є маленька дитина. На протязі 2003-2013 років мені відомо, що мій колишній чоловік ОСОБА_2 з цією жінкою та її дочкою жив однією сім'єю. Тепер з позовної заяви я дізналася, що жінку звати ОСОБА_3

Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що з довідки-характеристики без номера та дати (т. 2, а.с. 35), виданої головою садового кооперативу «Калина» Каюк Л.І. ОСОБА_2, вбачається, що останній з 2008 року по 7 червня 2013 року мешкав разом з дружиною ОСОБА_3 та її неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 в житловому садовому будинку АДРЕСА_9 За період проживання скарг на поведінку ОСОБА_2 в побуті не надходило. ОСОБА_2 з 2007 року приймав активну особисту участь у заходах кооперативу «Калина».

Крім того, як вбачається з довідки №4 від 20.09.2013р. виданої ТОВ «Космос», довідки №105 від 23.05.2013р виданої ПАТ «Вінницьке управління механізації №574», довідки №70 від 23.09.2013р. виданої ТОВ «Енергетична компанія «БіоТерм» (т. 2, а.с. 79-81) ОСОБА_3 користується мобільним телефоном НОМЕР_3, який згідно договору про надання послуг мобільного зв'язку №2042639 від 11.01.2005р. належить абоненту - ОСОБА_2 (т. 2, а.с. 82-84).

Судом встановлено, з чим погоджується апеляційний суд, що позивачем доведений факт проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

В той же час, що стосується періоду початку проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу слід зазначити наступне.

Як вказано вище та встановлено судом позивач та відповідач познайомилися у вересні 2003 року та з кінця 2003 року проживали разом за адресою: АДРЕСА_2.

Задовольняючи частково позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім'єю та встановлюючи дату з 10.06.2007 року по 07.06.2013 рік, суд першої інстанції виходив з того, що встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу можливо з моменту набрання законної сили рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30.05.2007р. про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, тобто з 10 червня 2007 року по 7 червня 2013 року.

Але, з таким твердженням колегія суддів не погоджується так як відповідно до матеріалів справи та показів наданих в суді першої інстанції достовірно встановлено, що сторони проживали однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 31.12.2003 року, а тому в цій частині рішення суду необхідно скасувати та встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31.12.2003 року по 07.06.2015 рік.

Колегія суддів Апеляційного суду Вінницької області також при скасуванні рішення суду в частині встановлення факту проживання однією сім'єю позивача та відповідача констатує, що відповідно до рішення суду від 05.10.2015 року, яке набрало законної сили, шлюбні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 фактично припинені з 16.05.2003 року, що не було взято до уваги при винесення рішення судом першої інстанції.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Виходячи з вище викладеного суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо визнання за позивачем права власності на ? частину земельної ділянки площею 529 кв.м. за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на АДРЕСА_6, помилково прийшов до такого висновку.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки серії ВЕМ № 707597 від 05.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О., ОСОБА_3 купила земельну ділянку площею 529 кв.м., яка розташована на території Вінницької міської ради, в АДРЕСА_12, цільове призначення якої - для ведення садівництва. Продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 46055,00 грн. ( т. 1 а.с. 89).

11.04.2007 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до Вінницького міського управління земельних ресурсів з проханням переоформити на її ім'я державний акт на право власності на землю згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 1/588 від 31.07.1997р, площа якої 529 кв.м. та яка розташована на АДРЕСА_10. (т.2 а.с. 27).

26.07.2007 року, ОСОБА_3 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, згідно якого остання, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.03.2007р. № 784, є власником земельної ділянки площею 0,0529 га, яка розташована в садівничому товаристві АДРЕСА_11 (т.1, а.с. 8)

Відмовляючи у задоволенні вище зазначеної вимоги суд першої інстанції вказав, що на момент придбання вказаної земельної ділянки згідно договору купівлі-продажу від 05.03.2007р. позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, а відтак в силу вимог статті 74 СК України зазначена земельна ділянка не може вважатись спільним сумісним майном, а належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Колегія суддів Апеляційного суду не погоджується з таким твердженням, так як факт фактичного припинення шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що зупиняє їх дію, чим самим надає можливість останньому планувати та брати участь у інших відносинах на загальних правових умовах.

Крім того, після задоволення позовної вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім'єю з 31.12.2003 року, слід зазначити, що на момент початку проживання однією сім'єю, діяла норма закону в редакції 2002 року і Сімейний кодекс України прийнятий 10.01.2002 року № 2-2947-ІІІ, який набрав чинності 01.01.2004 року, в якій зазначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ст. 74 СК України).

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Аналізуючи норми статті 120 ЗК України у їх сукупності можна дійти до висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 11 лютого 2015 р. у справі № 6-2цс15, тому має враховуватись апеляційним судом при застосуванні наведених норм права(ст. 360-7 ЦПК України).

Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на майно: котел електричний «Protherm» - 8100 грн., котел газовий «Vailand» - 15000 грн., колегія суддів вважає доводи апелянта не обґрунтованими, оскільки це майно є елементом системи опалення будинку, тобто є його невід'ємною частиною, а тому для визнання за позивачем права власності на дане майно є неможливе, так як воно поділено при поділі спірного будинку.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення по справі в частині пред'явлених позовних вимог щодо встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки необхідно скасувати, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким: встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31.12.2003 року по 7 червня 2013 року, визнати за ОСОБА_2 право на 1/2 частку земельної ділянки площею 529 кв.м. за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на АДРЕСА_6. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в ході розгляду справи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо її прав, тому не заслуговують на увагу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2015 р. в частині пред'явлених позовних вимог щодо встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31.12.2003 року по 7 червня 2013 року.

Визнати за ОСОБА_2 право на 1/2 частку земельної ділянки площею 529 кв.м. за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на АДРЕСА_6.

В іншій частині рішення суду залишити без змін..

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Жданкін

Судді: /підпис/ О.В. Ковальчук

/підпис/ В.М. Медяний

З оригіналом вірно: