АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/6773/14-ц- Головуючий у 1 - й інстанції: Тітов М.Ю.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1725/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, Коваленка Дмитра Анатолійовича в інтересах Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» про стягнення грошової допомоги та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у травні 2014 року.

Зазначала, що у період з 01.07.1994 pоку по 08.09.2011 pоку вона працювала на науковій посаді у ДП «Український науково-дослідний навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» та отримувала пенсію за віком з 20.06.2005 pоку.

Із 12.09.2011 року їй призначено пенсію відповідно до ЗУ «Про наукову-технічну дальність». Наказом від 11.03.2014 року № 57-К її звільнено із займаної посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на наукову пенсію. При звільненні позивачка звернулася до відповідача з вимогою про виплату, передбаченої ЗУ «Про наукову-технічну дальність», грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат, натомість відповідачем було відмовлено у виплаті вказаної допомоги. На підставі викладеного вона звернулась до суду за захистом свого порушеного права та просила стягнути з відповідача на її користь грошову допомогу у розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат у розмірі 20 100,00 грн., 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 3 000,00 грн. за надання правової допомоги.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.11.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.12.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.05.2015 року зазначені рішення скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12.11.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 19 ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» грошову допомогу у розмірі шести місячних посадових окладів, моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 3 000,00 грн. та 487,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

В апеляційній скарзі Коваленка Д.А. в інтересах ДП «УкрНДНЦ», з тих же підстав, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що з 03.11.2003 року по 08.09.2011 року ОСОБА_3 працювала у ДП «УкрНДНЦ» на посаді провідного інженера інституту стандартизації.

З 09.09.2011 року позивача переведено на роботу на умовах контракту № 49.

З 12.09.2011 року ОСОБА_3 призначено пенсію відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Наказом ДП «УкрНДНЦ» від 11.03.2014 року позивача звільнено з посади провідного інженера науково-дослідного сектора стандартизації у сфері інформаційних технологій за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, на підставі її заяви про звільнення, за власним бажанням у зв'язку з виходом на наукову пенсію згідно з Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновків що на підставі Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», позивач має право на отримання грошової допомоги, яка на той час була передбачена ст. 24 вказаного закону.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» (у редакції до 01 жовтня 2011 року) держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів. Пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку: чоловікам − за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років; жінкам − за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років.

При виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, відповідно до цього Закону, науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога у розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України, не менше: для чоловіків − 12,5 року; для жінок − 10 років.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) грошова допомога науковому працівнику надається за умови:

виходу на пенсію, тобто звільнення з роботи за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію;

досягнення пенсійного віку і оформлення пенсії без звільнення не є виходом на пенсію;

виходу (звільнення) працівника на наукову пенсію, яка призначається при досягненні пенсійного віку, а саме: чоловікам - за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років, жінкам - за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років;

звільнення тільки з наукової (науково-педагогічної) посади. Перелік наукових (науково-педагогічних) посад визначено ст. 22-1 та ст. 22-2 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», ст. 48 Закону України «Про вищу освіту» та постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року № 257;

при наявності у наукового працівника стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року № 257, для чоловіків - 12,5 років, для жінок - 10 років.

З 01.01.2007 року діє норма ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», відповідно до якої наукова пенсія може бути призначена науковим (науково-педагогічним) працівникам, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.

Враховуючи, що ОСОБА_3 до 11.03.2014 року працювала у ДП «УкрНДНЦ» на підставі контракту від 08.09.2011 року № 49 та матеріалами справи не підтверджується виплата позивачу допомоги при переході на наукову пенсію 12.09.2011 року, як це було передбачено ст. 24 вказаного закону, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, у даних правовідносинах діє презумпція завдавача шкоди і саме роботодавець повинен довести відсутність вини у завданні шкоди працівнику.

Стягуючи на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн., суд першої інстанції правильно врахував наявність порушеного права позивача у зв'язку з невиплатою відповідачем належних йому грошових сум, що призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача.

В поданій до суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального права при визначення розміру маральної шкоди, що підлягає стягненню, в сумі 1 000,00 грн., вказуючи на те, що діями відповідача їй була завдана моральна шкода саме в розмірі 5 000,00 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди, слід врахувати п.9 та п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, відповідно до якої, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції позивачем не було надано належних та допустимих доказів, на підтвердження доводів апеляційної скарги, щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди саме в розмірі 5 000,00 грн.

Враховуючи характер і тривалість моральних страждань, істотність вимушених змін в житті позивача, обставини справи, характер моральних страждань і наслідків, що наступили, а також з урахуванням принципу розумності, справедливості та пропорційності невиплачених сум, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному конкретному випадку завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 1 000,00 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості», що, оскільки на момент звільнення позивачці вже була призначена наукова пенсія, підстави для застосування ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» відсутні.

Враховуючи наявність у позивача права на отримання грошової допомоги, передбаченої ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та відсутність доказів на підтвердження виплати зазначеної допомоги при зміні трудового договору при переході на наукову пенсію 12.09.2011 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Крім того, обставини якими апелянт обґрунтує незаконність рішення суду першої інстанції вже були предметом перегляду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, внаслідок чого ухвалою від 16 квітня 2014 року, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 вересня 2013 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 30 січня 2014 року, якими у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено, були скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В силу ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і посилання апелянта на лист Профспілки працівників освіти і науки України №02-05/590 від 22.12.2014 року, в якому зазначено, що особи які працюють на посадах наукових працівників за строковим трудовим договором, що укладений після досягнення пенсійного віку, допомога не виплачується.

Згідно ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Листи Профспілки працівників освіти і науки України, у відповідності до вимог чинного ЦПК України, не відносяться до нормативно-правових актів у відповідності до яких суд вирішує спори, а тому зазначений лист не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Інші доводи викладені в апеляційних скаргах, не дають підстав для скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржники не надали будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином, твердження апеляційних скарг про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, Коваленка Дмитра Анатолійовича в інтересах Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

.