АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/2082/16 Головуючий 1-ї інстанції - Гаврилюк С.М.
Справа № 2-1154/10 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Бобровського В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2009 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку «Укргазбанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предметі іпотеки.

В обґрунтування позову посилався на те, що у серпні 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 49 000 доларів США для придбання квартири.

На виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно з яким Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання обов'язків ОСОБА_2 та в іпотеку надана придбана за кредитні кошти квартира на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки.

Взяті на себе зобов'язання по кредиту поручитель не виконує, тому Банк просив стягнути з обох відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитом, а також в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 серпня 2010 року позов задоволено.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року заочне рішення від 30 серпня 2010 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції у частині позовних вимог Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано і справу у цій частині направлено на новий розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова.

У листопаді 2015 року Банк звернувся до суду з уточненим позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на їх користь прострочену заборгованість по кредиту в сумі 5 125 доларів США, поточну заборгованість по кредиту в сумі 42 030 доларів США, прострочену заборгованість по процентам 12 337,82 доларів США, поточну заборгованість по процентам 342,02 доларів США, нараховану пеню за несвоєчасне повернення кредиту 15 233,38 грн., нараховану пеню за несвоєчасну сплату процентів 36 677,33 грн., що в загальній сумі складає 59 834,84 доларів США та 36 677,33 грн.

Крім того, Банк просив в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року, яка набрала законної сили, провадження у справі за вказаним позовом про стягнення солідарно заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки в частині вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 59 834,84 доларів США, пені в сумі 36 677,33 грн. та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернення стягнення на предмет іпотеки закрито.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 проти позов заперечував, посилався на пропущення позивачем строку для звернення із майновими вимогами до поручителя та недоведеність позовних вимог.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неналежну оцінку наданим доказам.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Банку, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що дія договору поруки припинена, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання до поручителя не звернувся.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 06 серпня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» (далі Банк) та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав 49 000 доларів США для придбання квартири, строк погашення кредиту 05 серпня 2027 року із сплатою процентів за користування кредиту, виходячи із 12,5% річних(а.с.19-21 т.1).

В забезпечення виконання кредитного зобов'язання між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки (а.с.24-28 т.1).

В результаті порушення ОСОБА_2 зобов'язань щодо виконання умов договору, утворилась заборгованість у розмірі 59 834,84 доларів США та 36 677,33 грн. про стягнення якої солідарно з відповідачів звернувся позивач.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 серпня 2010 року позов задоволено (а.с.117-119 т.1).

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року заочне рішення від 30 серпня 2010 року залишено без змін (а.с.231-234 т.1).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції у частині позовних вимог Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано і справу у цій частині направлено на новий розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова. (а.с.49-51,89-90 т.2).

Скасовуючи судові рішення в частині заявлених Банком вимог до поручителя ОСОБА_1, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив з того, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя та, що суди не перевірили, чи не скористався Банк своїм правом на повернення кредиту достроково, у зв'язку з чим строк виконання основного зобов'язання змінився.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_2 (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 05 серпня 2027 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно п.3.3.3 Договору.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Разом з тим, судом встановлено та підтверджується представником Банку, що останній платіж ОСОБА_2 був здійснений у вересні 2007 року (а.с.5 т.1).

З позовом Банк до боржника та поручителя звернувся 14 липня 2009 року (а.с.4-8 т.1).

В період січня-березня 2009 року Банк неодноразово направляв боржнику та поручителю досудові повідомлення про сплату простроченої заборгованості (а.с.35-39 т.1).

Матеріали справи свідчать про те, що 28 січня 2009 року Банк фактично змінив строк виконання зобов'язання, направивши ОСОБА_1 претензію-вимогу про сплату не тільки простроченої заборгованості, а і всієї суми боргу по кредитному договору (а.с.40).

Таким чином Банк фактично змінив строк виконання основного зобов'язання.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14.

З огляду на зазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов пред'явлено поза межами визначеного ЦК України строку позовної давності.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 312-315, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку «Укргазбанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, проте може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судді