У х в а л а

іменем україни

13 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитною угодою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 04 квітня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк Аваль», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останньому надано кредит у розмір 70 000 доларів США на термін до 04 квітня 2023 року, зі сплатою 12,5 % річних.

Крім того, 22 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до умов якої, сторони дійшли згоди, що банк надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 125 000 доларів США.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, цього ж дня, між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

У зв'язку із невиконанням боржником взятих на себе зобов'язань, утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 84 724, 97 доларів США, пеня - 11 429, 02 доларів США та 5 417, 93 доларів США - заборгованість за відсотками, яку банк, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 07 липня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитом у розмір 84 724, 97 доларів США, що еквівалентно 2 131 680 грн 24 коп., пеню - 5 271, 12 доларів США, що еквівалентно 132 621 грн 37 коп. та заборгованість за відсотками - 5 417, 93 доларів США, що еквівалентно 136 315 грн 11 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасуватирішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В іншій частині рішення судів не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України не переглядаються в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги , колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та надавши належну оцінку доказам в їх сукупності, обґрунтовано виходив із доведеності позову, оскільки позивачем зобов'язання за кредитним договором не виконувалися, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, при цьому вимогу банку про сплату простроченої заборгованості боржником не виконано.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська