УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

17 жовтня 2016 року м. Мукачево Справа № 303/6085/16-ц

2о/303/191/16

Номер рядка с.з. - 9

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В. розглянувши матеріали

за заявою ОСОБА_1

зацікавлена особа: приватний нотаріус Мукачівського нотаріального округу ОСОБА_2

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, в порядку окремого провадження, просить суд встановити факт родинних відносин відносно того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Необхідність встановлення вищевказаного факту обґрунтовується тим, що заявник є спадкоємницею всіх майнових активів за ОСОБА_5 на підставі заповіту. Однак наявність розбіжностей у написанні імені інших можливих спадкоємців на майно, які на даний час є померлими позбавляє її можливості отримати спадщину.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд виходить з того, що згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В свою чергу, частиною третьою вищевказаної статті передбачено, що суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

За визначенням, яке міститься в частині першій ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтереси особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорювальних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (частини третя та четверта ст. 235 Цивільного процесуального кодексу України).

Головною відмінністю окремого провадження від інших процесуально правових інститутів захисту порушеного права є відсутність спору про право, адже суд лише засвідчує наявність факту, а не вирішує спірні відносини, оскільки особа, яка має будь-яке право, не може його здійснити через те, що факти, які це право підтверджують, не є очевидними і потребують перевірки та підтвердження відповідними доказами. Відповідно до ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Згідно з абзацом першим пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

В п.п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого справдження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Фактичний аналіз змісту заяви та доданих до неї документів, не дає суду достатніх правових підстав для висновку про безспірність обставин, які просить встановити заявник, оскільки в ній вбачається спір про право, оскільки рішення за результатами судового розгляду справи може вплинути на права та охоронювані законом інтереси інших спадкоємців, факт наявності чи відсутності яких потребує судового дослідження в порядку позовного провадження.

З урахуванням вищенаведених обставин та положень чинного законодавства, вимоги за предметом заяви підлягають розгляду в порядку позовного провадження з огляду на законодавчо встановлений порядок вирішення таких питань (ст.ст. 1218, 1219, 1268-1270, 1296-1297, 1298-1299 Цивільного кодексу України, ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.08.2008 №7 Про судову практику в справах про спадкування).

В даному ж випадку заявником не вірно обрано процесуально правовий спосіб захисту свого права.

Таким чином, у відкритті окремого провадження за заявою ОСОБА_1 слід відмови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 122, 234, 256 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: приватний нотаріус Мукачівського нотаріального округу ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

2. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Кость