АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

13 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Роменська міська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року,

встановила:

у квітні 2016 року заявник звернувся до суду та просив встановити факт перебування у шлюбі померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також факт належності померлій ОСОБА_4 правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1 посилаючись на те, що він є єдиним спадкоємцем померлих батьків, однак нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з розбіжностями в написанні прізвища в правовстановлюючих документах та свідоцтві про смерть.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року заяву було залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із вказаною заявою, заявник посилався на те, що встановлення вказаних фактів необхідно йому для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_3 Заявник зазначав, що йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з невідповідністю написання його прізвища та прізвища його померлих батьків у правовстановлюючих документах.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року заяву було залишено без розгляду у зв'язку з наявністю спору про право. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 235 ЦПК України визначено порядок розгляду справ окремого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

В частині 1 статті 256 ЦПК України наведено перелік фактів, про встановлення яких суд розглядає справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В своїй апеляційній скарзі заявник зазначає, що судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок про наявність спору щодо спадкового майна, однак такі доводи апелянта не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Роменської міської державної нотаріальної контори від 29 вересня 2009 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2013 року було встановлено факт, що ОСОБА_1 є сином померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до п.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Так, згідно ч.1 ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Із заяви ОСОБА_1 та доданих до неї матеріалів вбачається, що він у 2009 році звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але йому в цьому було відмовлено у зв'язку з відсутністю факту родинних відносин. Даних про те, що він звертався до нотаріальної контори після ухвалення рішення про встановлення факту родинних відносин з померлим ОСОБА_3, матеріали справи не містять.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 759/5565/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13221/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Морозов М.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.