РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2960/15-ц

22 вересня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Мельник Р. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 серпня 2015 року відповідач позичила у нього кошти в сумі 175 000 грн., про що написала відповідну розписку. Однак, відповідач свої зобов'язання не виконала, борг не повернула. Зважаючи на те, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином, позивач звернувся до суду і просить розірвати договір позики, укладений 17 серпня 2015 року та стягнути з відповідача 175 000 грн. та судові витрати.

В ході судового розгляду справи позивач уточнив свої вимоги, подавши заяву про зменшення(уточнення) позовних вимог від 12.05.2016 року, та просив стягнути з відповідача 175 000 грн. та судові витрати.

У судовому засіданні представник адвокат Власюк В.В. підтримав позов з викладених у заяві підстав.

Відповідач та її представник адвокат Євгеюк О.Є. позов не визнали та пояснили, що відповідач жодних коштів у позивача не позичав. Розписку про отримання коштів відповідач написав внаслідок психічного та фізичного тиску на нього. Просять в задоволенні позову відмовити.

Допитана в якості свідка відповідач ОСОБА_2 показала, що її син ОСОБА_5 працював у позивача на автостанції "Автолюкс". 17 серпня 2015 року позивач викликав її до себе на автостанцію з питання крадіжки спирту (коньяку), у вчинені якої підозрював її сина. Під диктовку позивача вона була змушена написати розписку про позику в сумі 175 000 грн., щоб позивач не звертався до поліції з питання притягнення її сина до кримінальної відповідальності.

Свідок ОСОБА_5 показав, що працював у позивача. Оскільки було виявлено пропажу спирту на території автостанції, власник ОСОБА_1 підозрював його у вчиненні даної крадіжки, то заставив його маму написати розписку про позику.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні показали, що були свідками написання розписки відповідачем 17.08.2015 року. Розписку відповідач писала сама, ніхто її не примушував.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, показання свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позв, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено судом із розписки, відповідач 17 серпня 2016 року взяла у позивача кошти в сумі 175000 грн. і зобов'язувалася повертати борг по 5000 грн. щомісячно.

Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. При цьому частиною другою цієї статті передбачено, що якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження за №000074, що внесене до ЄРДР 28.01.2016 року, та постанови про закриття кримінального провадження від 22.02.2016 року встановлено, що відповідач 28.01.2016 року звернулася до Костопільського ВП ГГУНП в Рівненській області із заявою про вчинення злочину про те, що 17.08.2015 року її грошовими кошштами в сумі 175000 грн., шахрайським способом заволодів гр.ОСОБА_1 В результаті проведення досудовогго розслідування перевірки заяви відповідача 22.02.2016 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження в зв'язку з встановленням відсутністі в діянні складу кримінального правопорушшення. Дана постанова не оскаржувалася. З приводу примушування її до написання розписки про позику, відповідач до правоохоронних органів не зверталася.

Оскільки, сума позики більш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, то договір позики повинен укладатися в письмовій формі. В звязку з тим, що факту насилля щодо відповідача при укладенні договору позики не встановлено, то згідно ст. 59 ЦПК України та ст. 1051 ЦК України покази свідків не можуть братися до уваги для підтвердження того, що гроші не були одержані відповідачем від позивача, а необхідно надати інші докази. Таких доказів відповідачем не надано і в судовому засіданні не здобуто.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13.

На підставі наведеного суд вважає, що позивачем доведено надання ним позики відповідачу, а заперечення відповідача про те, що кошти нею не отримувалися не знайшло свого підтвердження.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню сплачені ним витрати на оплату судового збору при подачі позову до суду в сумі 1750 грн. .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 59, 60, 88, 212,214-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046-1051 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 17 серпня 2015 року в сумі 175 000 (сто сімдесят п'ять тисяч)грн. та судові витрати в сумі 1750 (одна тисяча сімсот п'ятдесят) грн., всього 176 750 ( сто сімдесят шість тисяч сімсот п'ятдесят) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛ. А. Грипіч