АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4982/16 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із договорів
Позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Пономаренко Ю.А., Міненкової Н.О.

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 травня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, які обліковуються на банківському рахунку,-

ВСТАНОВИЛА:

03 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, які обліковуються на банківському рахунку.

В обґрунтування позову зазначила, що має поточний розрахунковий рахунок № НОМЕР_1, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк», який обслуговується карткою та використовується для споживчих потреб (далі - розрахунковий рахунок).

Станом на час подачі позову на розрахунковому рахунку обліковуються особисті грошові кошти в розмірі 26 054,44 грн.

16 жовтня 2015 року вона не змогла зняти грошові кошти у вказаній сумі з підстави перевищення ліміту операції на добу. В цей день інших операцій за розрахунковим рахунком не здійснювала.

Після проведення відповідачем службового розслідування щодо блокування зазначеного розрахункового рахунку, ОСОБА_2 повідомлено про його розблокування та можливість подальшого користування грошовими коштами. Проте, при повторній спробі, зняття грошових коштів виявилось також неможливим.

При повторному звернені до відповідача, їй було повідомлено про те, що грошові кошти знов заблоковані, для повернення права розпорядження ними необхідно звернутися до суду.

Зважаючи на той факт, що блокування грошових коштів, відповідно до діючого законодавства, можливе лише на два дні, просила суд зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди щодо користування та розпорядження нею грошовими коштами, що обліковуються на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1, відкритому в ПАТ КБ «ПриватБанк», в межах залишку на ньому в розмірі 26 054,44 грн., шляхом негайного розблокування зазначеного карткового рахунку, та надання їй можливість зняти з розрахункового рахунку грошові кошти у вказаній сумі.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача подано заперечення на позов, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечення зазначив, що жодні обмеження з ініціативу ПАТ КБ «ПриватБанк» по відношенню до позивача у користуванні грошовими коштами та картками не застосовувались та не існують. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що свідчать про існування будь-яких обмежень у такому користуванні.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, які обліковуються на банківському рахунку задоволено. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути всі перешкоди щодо користування та розпорядження ОСОБА_2 власними грошовими коштами, що знаходяться на рахунку та обслуговуються гривневою карткою № НОМЕР_1, який відкрито в ПАТ КБ «ПриватБанк», в межах залишку на рахунку в сумі 26 054,44 грн., шляхом негайного розблокування зазначеного карткового рахунку, та надано ОСОБА_2 можливість зняти грошові кошти в сумі 26 054,44 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі, позивачем на підтвердження посилань не надано будь-яких належних та допустимих доказів. Висновок суду щодо неправомірного заблокування карткового рахунку є безпідставним. Так, ОСОБА_2 здійснила операції, пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, отриманих злочинним шляхом. З метою зупинення вказаних фінансових операцій ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до ст. 1074 ЦК України, було зупинено розпорядження грошовими коштами шляхом встановлення блокування картрахунків.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт блокування грошових коштів на розрахунковому рахунку, відкритому на її ім'я. Відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що свідчать про правомірність та необхідність блокування грошових коштів. Проте, відповідачем надано суду інформацію щодо відсутності блокування розрахункового рахунку, яка не відповідає дійсності та спростовується письмовими доказами, що надані позивачем.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначеним вимогам судове рішення відповідає у повному обсязі.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_2 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1. Залишок грошових коштів, що обліковуються на рахунку становить 26 054,44 грн. (а.с. 9).

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 дізналася, що відповідач в одноособовому порядку припинив видачу коштів, що їй належать та заблокував розрахунковий рахунок.

ОСОБА_2 в досудовому порядку зверталася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні грошовими коштами, що розташовані на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1. На зазначену вимогу відповідачем надано відповідь щодо необхідності звернення до суду для повернення права розпорядження та користування грошовими коштами.

Причина блокування грошових коштів належних ОСОБА_2 не була зазначена. У неї не було витребувано будь - яких доказів щодо походження коштів або інших спірних правовідносин.

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» № 081214 від 26 травня 2016 року вбачається, що стан рахунку, який відкрито на ім'я ОСОБА_2, обмежений на проведення операцій по картці (а.с. 40).

Під час розгляду справи судом першої інстанції представником позивача надано витяг з особистого віртуального кабінету ОСОБА_2 в системі «Приват24», з якого вбачається, що на картці «Універсальній» № НОМЕР_1, термін дії якої до квітня 2017 року, обліковуються особисті грошові кошти в розмірі 26 054,44 грн., статус картки - неактивна (заблокована чи прострочена) (а.с. 41).

Сукупність наданих до суду першої інстанції позивачем та його представником письмових доказів свідчить про те, що ОСОБА_2 має в ПАТ КБ «ПриватБанк» вищевказаний рахунок, який, станом на час розгляду справи, є неактивним.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду стосовно того, що викладені в запереченні на позов посилання відповідача щодо відсутності жодних обмеження з ініціативу ПАТ КБ «ПриватБанк» по відношенню до позивача у користуванні грошовими коштами та картками, не відповідають дійсності.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, представником відповідача не було надано будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують заперечення на позов.

Що ж стосується обставин, викладених в апеляційній скарзі, щодо повідомлення потерпілими особами - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про здійснення позивачем шахрайських дій по заволодінню чужими коштами, то колегія суддів вважає, що дані обставини не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч.1,3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до п. 10.1. глави 10 постанови Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Правовою гарантією на невтручання у право власності на кошти є рішення суду, що відповідає ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не можу бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом.

Відповідач, посилаючись в апеляційній скарзі на необхідність блокування розрахункового рахунку ОСОБА_2 на підставі ст. 1074 ЦК України, не надав належних доказів існування випадків для такого обмеження прав щодо розпорядження грошовими коштами, а саме доказів незаконного заволодіння позивачем грошовими коштами та доказів їх неправомірного утримання.

Посилання на заяви фізичних осіб, щодо вчинення шахрайських дій не може бути визнано правовою підставою для вчинення перешкод користування належними позивачу коштами, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» до правоохоронних органів не звертався, процесуальних документів щодо арешту зазначених коштів не отримував.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, в супереч норм чинного законодавства, зокрема приписів ст.ст. 1066, 10 68, 1074 ЦК України, був протиправно позбавлений права доступу до власних коштів та вільного розпорядження ними.

Крім того, відповідно до ст. 16, 17 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон) фінансова операція підлягає внутрішньому фінансовому моніторингу, якщо у суб'єкта первинного фінансового моніторингу виникають підозри, які ґрунтуються, зокрема, на: критеріях ризиків, визначених самостійно суб'єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму; встановленні за результатами проведеного аналізу факту (фактів) невідповідності фінансової (фінансових) операції (операцій) фінансовому стану та/або змісту діяльності клієнта; типологічних дослідженнях у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, підготовлених та оприлюднених спеціально уповноваженим органом. Суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 91 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 417 від 26 червня 2016 року (далі - Положення) банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що відповідачем було заблоковано розрахунковий рахунок ОСОБА_2 з вищевказаних підстав, в жовтні 2015 року. Станом на час розгляду справи розрахунковий рахунок не розблоковано, що суперечить нормам ст. 16, 17 зазначеного Закону та п. 91 Положення в частині встановлення умов та строків такого блокування.

Також відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання встановленої процедури інформування правоохоронних органі про фінансові операції за розрахунковим рахунком ОСОБА_2, з наявності підстав підозри щодо неправомірності їх проведення, та наявності рішення, прийнятого з цього питання уповноваженим правоохоронним органам.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дослідивши фактичні обставини справи та вимоги норм закону, встановивши факт блокування розрахункового рахунку, вважає, що відповідачем не доведена правомірність обмеження права доступу ОСОБА_2 до власних коштів та вільного розпорядження ними, адже факт шахрайства не знайшов свого підтвердження. Таким чином блокування ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахункових рахунків вважає безпідставним.

Доводи представника відповідача, викладені в суді апеляційної інстанції відносно того, що розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 був відкритий ОСОБА_2 як фізичною особою підприємцем (далі ФОП), колегія суддів не бере до уваги, оскільки із матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_2 було відкрито кілька карткових рахунків, в тому числі і як ФОП (а.с. 105-106).

Надані суду апеляційної інстанції докази свідчать про те, що розрахунковий рахунок за карткою № НОМЕР_1 був відкритий ОСОБА_2 як фізичною особою (а.с. 142-143).

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 303, 304, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: Н.О. Міненкова

Ю.А. Пономаренко