Провадження № 22-ц/779/1831/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря: Капущак С.В.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні справу Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є власником даної квартири, користується послугами з утримання будинку і споруд та прибудинкової території та, відповідно, є споживачем послуг. Позивач надає послуги відповідачу з 01 квітня 2012 року (з моменту прийняття будинку на баланс), однак відповідач неналежно проводить оплату за надані послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з квітня 2012 року по липень 2015 року на загальну суму 2 199,91 гривень.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 липня 2016 року позов задоволено.

На дане рішення ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати. Апелянт у скарзі зазначає, що суд ухвалюючи рішення порушив норми матеріального та процесуального права, не дав належної оцінки доказам як позивача, так і відповідача, не досліджував причину відсутності між сторонами договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Суд першої інстанції обґрунтував своє рішення неналежними доказами матеріального права, а повинен був врахувати норми ч.2 ст. 11 ЦК, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. А згідно ч.1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між надавачем послуг та споживачем у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Суд рішення обґрунтував нормами законодавства, зміст яких зводиться до того, що відносини між сторонами базуються на нормах ст. 627 ЦК України, а саме на презумпції свободи договірних відносин та ст. 634 ЦК України - договорі приєднання.

Суд не дав належної оцінки рішенню тимчасової адміністративної колегії антимонопольного комітету України від 20 червня 2013 року щодо неналежного надання послуг позивачем.

Доказів, що відповідач проживав в квартирі АДРЕСА_1 до 2015 року позивачем не надано. Акти обстеження побутових умов проживання відповідача з лютого 2010 року ще задовго до періоду надання позивачем послуг з утримання будинку засвідчують факт проживання власника квартири у с. Майдан Тисменицького району. За цих обставин відповідач послуг не споживала, доказів про ухилення від укладення договору з позивачем в суді не подано, а вини відповідача не встановлено, позивачем не надано доказів про фактичне надання послуг. Відсутність договору є вина позивача, який всупереч вимогам законодавства вважає, що договором між виконавцем та споживачем може бути договір приєднання на підставі ст. 634 ЦК України, однак це суперечить діючому законодавству. Крім того, розрахунок позивача про стягнення 2 199, 91 гривень не прозорий та не об'єктивний. Нарахування залежить від площі квартири, з розрахунку випливає, що з квітня 2012 року по березень 2014 року включно нарахування було в межах 68 гривень, а з квітня 2014 року стало в межах 56 гривень, при цьому тарифи не змінювались. Розрахунок разом з позовом поданий до суду в серпні 2015 року, а пояснення позивач надав суду 18 червня 2016 року, в якому зазначено, що площа квартири відповідача згідно нарахування з квітня 2012 року по березень 2014 року включно значилась за розміром в 65 кв.м, а з квітня 2014 року по уточненій інформації площа квартири становить 54, 3 кв.м, однак суд цьому не надав значення та не з'ясував, чому позивач 24 місяці здійснював нарахування на завищену площу, а потім не здійснив перерахунок.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, представника позивача, яка вимоги скарги заперечила, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги комунального підприємства, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що не укладення договору не звільняє відповідача від оплати за надані та спожиті послуги, відсутність договору не є безумовною підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Судом встановлено, що комунальне підприємство «Єдиний розрахунковий центр», після прийняття будинку АДРЕСА_1 на баланс, почав надавати послуги відповідно до структури та періодичності, строків їх надання, затвердженої рішенням сесії Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області № 383-14 від 15 вересня 2011 року зі змінами від 29 грудня 2011 року № 546-18, від 29 травня 2012 року № 763-25 (т. 1 а.с. 7-16).

Будинок АДРЕСА_1, в якому проживає відповідач та є власником квартири АДРЕСА_1, віднесено до переліку будинків, щодо яких позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що підтверджується актом прийняття-передачі об'єкта в управління з балансу з 01 листопада 2011 року (а.с. 20, т.1).

Рішенням Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 27 грудня 2011 року № 842 «Про побудинкові тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в місті Івано-Франківську» затверджено побудинкові тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в місті Івано-Франківську (т. 1 а.с. 17-19).

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 основний квартиронаймач, ОСОБА_5, дочка ОСОБА_6, онука (а.с. 66, т.2).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, відповідач є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 67-70, т.2).

Як встановлено судом першої інстанції, окремий договір на надання послуг між сторонами відсутній.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Позивачем складений розрахунок за послуги з прибирання прибудинкової території для будинку АДРЕСА_1 за період з квітня 2012 року по липень 2015 року (а.с. 57, т.2). Відповідно до довідки про розрахунки за надані послуги за період з квітня 2012 року по липень 2015 року заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій становить на загальну суму 2 199, 91 гривень. Як вбачається з довідки, відповідачем у лютому 2015 року внесена оплата за надані послуги у сумі 85, 70 гривень, що свідчить про визнання відповідачем правовідносин з позивачем (а.с. 21, т. 1).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання жителів с. Майдан Тисменицького району ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 26 червня 2013 року, ОСОБА_4 з 05 лютого 2010 року доглядає за хворою матір'ю ОСОБА_7, 1928 року народження, батьком ОСОБА_8, 1922 року народження, веде господарство, здійснює обробіток землі в обсязі 0, 69 га, доглядає за садом площею 0, 12 га (а.с. 231, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Частиною 2 даної норми передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Конституційний Суд України у рішенні № 1-22/2011 від 9 листопада 2011р. щодо офіційного тлумачення положень пункту 2статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду" зазначив, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Посилання ОСОБА_4 на відсутність укладеного з нею договору на утримання будинку та прибудинкової території не звільняє її від оплати за житлово-комунальні послуги, які надаються, як основному квартиронаймачу.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За таких обставин, відповідач ОСОБА_4 повинна утримувати майно, та оплачувати за послуги, які їй надаються з приводу утримання цього майна.

Посилання апелянта на наявність рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20 червня 2013 року №12-р/тк , у п.2 якого наведені порушення КП «ЄРЦ» при розрахунку собівартості послуги з прибирання прибудинкових територій у м.Івано-Франківську, не може бути у даному випадку підставою для звільнення відповідача від сплати заборгованості за надані послуги. Відповідачем не доведено, що нарахування коштів за користування послугами суперечить структурі та умовам надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій у місті Івано-Франківську, затверджених рішенням сесії міської ради від 15 вересня 2011 року № 383. Відповідачем не було надано суду ніяких об'єктивних документальних доказів завищення розміру оплати за прибирання території та ненадання або неякісне надання послуг, зазначених в рахунках КП «ЄРЦ».

Відповідно до п.7 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених постановою КМУ від 01 червня 2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», (чинного на час виникнення спірних правовідносин) витрати з прибирання прибудинкової території (В пт) визначаються за формулою В пт = (О з + В ф + Н + М + І) : П з, де О з - заробітна плата; В ф - відрахування із заробітної плати внесків до Пенсійного фонду України та інших фондів соціального страхування; Н - накладні витрати; М - матеріальні витрати; І - обов'язкові платежі до бюджету; П з - сумарна загальна площа (зазначена у технічному паспорті житлового будинку (гуртожитку) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку). Таким чином, розмір тарифу за послуги з прибирання прибудинкової території не залежить від площі прибудинкової території.

Факт надання позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території за місцем знаходження квартири відповідача доводиться також численними угодами з виконавцями послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, які знаходяться на а.с. 72-222, т. 1.

Судом також перевірено тарифи та структура послуг позивача, рахунки-фактури нарахування заборгованості відповідача з квітня 2012 року по липень 2015 року, де нарахування оплати проводилось весь час із правильної площі квартири відповідача 54.3 кв.м (т.1 а.с.40-49) і не нараховувалась оплата 24 місяці за завищеною площею квартири як наголошує апелянт у поданій апеляційній скарзі, а нарахування різних сум за послуги пов'язана із нарахуванням за електропостачання місць загального користування у будинку.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Викладені доводи апеляційної скарги перевірені апеляційним судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк