Провадження № 22ц/790/4481/16 Головуючий 1-ї інстанції - Колодяжна І.М.
Справа № 641/2953/15-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія - договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, з урахуванням її уточнень, до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором займу у розмірі 30000 грн., три відсотки річних - 1193 грн. та індексу інфляції - 17 250 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами укладено договір займу грошових коштів, згідно якого 21 березня 2013 року позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 42600 грн. строком до 21 березня 2014 року. Протягом дії договору відповідач повернув грошові кошти в сумі 12600 грн. Однак, до 21 березня 2014 року відповідач не виконав свої зобов'язання та не повернув грошові кошти у розмірі 30000 грн. У зв'язку з невиконання умов договору займу, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором займу у розмірі 30000 грн., три відсотки річних у розмірі 1193 грн., інфляційні витрати в розмірі 17250 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення з'явившихся учасників процесу, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалами справи доказами, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про займ грошових коштів, згідно якого 21 березня 2013 року позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 42600 грн. строком до 21 березня 2014 року.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_2 не заперечував, що протягом дії договору відповідач повернув грошові кошти в сумі 12600 грн. Проти повернення грошових коштів у розмірі 30000 грн. згідно розписок від 20 жовтня 2014 року та 11 листопада 2014 року заперечував.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву ОСОБА_1 та його представник наполягали на поверненні грошових коштів у повному обсязі. Зазначали, що згідно розписок від 20 жовтня 2014 року та 11 листопада 2014 року відповідач повернув позивачу 30000 грн., у зв'язку з чим договірні зобов'язання виконано у повному обсязі. Оригінали розписки від 20 жовтня 2014 року на суму 20000 грн. та розписки від 11 листопада 2014 року про отримання грошових коштів на суму 10000 грн. було долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено фахівцям Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 13225 від 19 лютого 2016 року, рукописний текст «ОСОБА_2» в розписці від 20 жовтня 2014 року від імені ОСОБА_2 виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою. Ознаки, які б свідчили про виконання досліджуваного рукописного запису з наслідуванням справжнього почерку ОСОБА_2 - відсутні. Підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від 20 жовтня 2014 року та в розписці від 11 листопада 2014 року від імені ОСОБА_2 - виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_2.

З розрахунку ціни позову вбачається, що заборгованість за договором про займ грошових коштів становить - 30000 грн., 3% річних від простроченої суми - 1193 грн. та індексована сума від прострочення боргу у розмірі 17250 грн.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не повернув грошові кошти у повному обсязі відповідно до умов договору про займ грошових коштів від 21 березня 2013 року, суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості з урахування 3% річних від простроченої суми та індексу інфляції.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення. З таким висновком суду погоджується і судова колегія.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта в даному випадку процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач та його представник згідно вимог ст. 60 ЦПК України не довели ті обставини, що грошові кошти були повернуті у повному обсязі.

Посилання ОСОБА_1, що позивач у суді першої інстанції визнав факт отримання грошових кошті, є безпідставним та протирічать матеріалам справи. У судовому засіданні 23 червня 2015 року ОСОБА_4 заперечував факт отримання грошових коштів у розмірі 30000 грн. та написання розписок від 20 жовтня 2014 року, 11 листопада 2014 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що суд першої інстанції не прийняв до уваги його пояснення щодо повернення грошових коштів та не допитав його у якості свідка, висновків суду не спростовують.

Пояснення свідків не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України з приводу спору щодо підтвердження факту повернення грошових коштів згідно договору про займ грошових коштів від 21 березня 2013 року. Не може підтверджуватись показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Доводи апеляційної скарги, що висновок експертизи є безпідставним та необґрунтованим, належними та допустимими доказами не підтверджено. Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України відповідач не був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення по справі повторної експертизи, якщо він вважав, що висновок є необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності. Ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції відповідне клопотання про призначення по справі повторної експертизи заявлено не було.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -