У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Ізмайлової Т.Л., -
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі, за касаційною скаргою ОСОБА_4на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд із вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз») мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до наказу № 255-к від 05 серпня 2013 року він прийнятий на посаду заступника начальника департаменту економіки та фінансів апарату управління ПАТ «Чорноморнафтогаз». Згідно з наказом № 377-к від 04 листопада 2013 року був переведений на посаду начальника управління інвестицій і кредитування апарату управління ПАТ «Чорноморнафтогаз». Починаючи з 03 березня 2014 року, після незаконної зміни виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, розпочалися спроби незаконного захоплення підприємства. В подальшому підприємство було захоплено озброєними людьми, а самопроголошеним віце-прем'єром Криму представлено нового керівника - Голову Правління ОСОБА_5, а ОСОБА_9 як його заступника. 19 березня 2014 року він написав заяву про звільнення на ім'я ОСОБА_6 і наказом № 07-к від 19 березня 2014 року його звільнено згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. У день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку, а саме, не виплачено заробітну плату за березень 2014 року у розмірі 10 434,42 грн, що підтверджується довідкою № 89 від 19 березня 2014 року за підписом Голови Правління ОСОБА_7 та головного бухгалтера ОСОБА_8 Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами щодо виплати заборгованості по заробітній платі, але йому було відмовлено. Із урахуванням зазначеного, позивач збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» невиплачену заробітну плату у сумі 10 434,42 грн та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 207 590,04 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь ОСОБА_4 суму невиплаченої заробітної плати за березень 2014 року в розмірі 10 434 грн 42 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 337 745 грн 70 коп. Вирішено питання судового збору.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також у частині стягнення судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вирішено питання судового збору. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що на підставі наказу № 255-к від 05 серпня 2013 року ОСОБА_4 прийнятий на посаду заступника начальника департаменту економіки та фінансів апарату управління ПАТ «Чорноморнафтогаз» (а.с. 6).

Згідно наказу № 377-к від 04 листопада 2013 року позивач переведений на посаду начальника управління інвестицій і кредитування апарату управління ПАТ «Чорноморнафтогаз» (а.с. 7).

Відповідно до наказу № 07-к від 19 березня 2014 року ОСОБА_4 звільнений з роботи за згодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 7).

Згідно довідки № 89 від 19 березня 2014 року, що видана ОСОБА_4 за підписами Голови Правління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_7 та головного бухгалтера ОСОБА_8, заборгованість по заробітній платі позивача станом на 19 березня 2014 року складає 10 434, 42 грн (а.с. 5).

Сертифікатом № 2018 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 5592/05-4 від 03 грудня 2014 року Торгово-промислова палата України засвідчила ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» настання форс-мажорних обставин з 27 лютого 2014 року (а.с. 126-129).

Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Дана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (№ 6-2159цс15).

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд враховуючи вказані норми матеріального права, вірно виходив із того, що невиплата позивачу заборгованості по заробітній платі відбулася не з вини ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», а при настанні обставин непереборної сили, що зокрема підтверджується сертифікатом № 2018 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 03 грудня 2014 року № 5592/05-4.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
Т.Л. Ізмайлова