Провадження № 2/161/738/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 січня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Турук І.Р.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Свій позов мотивує тим, що з 06 листопада 1982 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак 31.07.2000 року укладений шлюб було розірвано відділом РАГСу виконавчого комітету Луцької міської ради. За цей час, а саме 16 березня 1992 року відповідачем ОСОБА_3 було придбано за спільні з позивачем кошти квартиру за адресою: АДРЕСА_1. А тому, вважає, що дана квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Посилаючись на викладені обставини ОСОБА_1 просить суд визнати дану квартиру обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не надав.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав в ньому викладених, просили його задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд за згодою позивача та її представника вважає можливим вирішити справу за правилами ч. 1 ст. 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення.

Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що сторони вступили у зареєстрований шлюб 06.11.1982 року.

31.07.2000 року даний шлюб було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу № І-ЕГ № 021850 (а.с. 9).

16 березня 1992 року між Виконавчим комітетом Луцької міської ради народних депутатів та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири.

Відповідно до умов даного правочину відповідачем ОСОБА_4 було придбано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 за ціною 3 038 крб. (а.с.7-8).

Згідно до ст. 22 КпШС України майно придбане подружжям під час шлюбу є їх спільною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. .

Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту незалежно від того, на імя кого з подружжя воно було придбано чи внесено грошовими коштами.

Виходячи з положень зазначеної норми Закону, набуття майна під час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами у період шлюбу, тобто зазначене вище нерухоме майно є обєктом права спільної сумісної власності сторін.

Доказів про домовленість між сторонами щодо розподілу майна, або про шлюбний договір, укладений сторонами суду надано не було, а тому позовні вимоги щодо визнання квартири АДРЕСА_2спільним сумісним майном подружжя є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають судові витрати по сплаті судового збору, а саме 1800 грн.

На підставі ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1800 (тисяча вісімсот) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_5