Провадження № 22-ц/780/4679/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 4 04.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

04 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кулішенка Ю.М., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на користь позивача вартість автомобіля марки ВАЗ 2107, номер державної реєстрації НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 у розмірі 48 720 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 червня 2012 року ОСОБА_2 придбав транспортний засіб ВАЗ 2107, номер державної реєстрації НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 шляхом укладення розписки та генеральної довіреності з ОСОБА_5 У листопаді 2014 року ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_3 надав у його користування вищевказаний автомобіль, а відповідач за користування автомобілем пообіцяв пофарбувати його. Строк користування автомобілем становив один місяць. Через місяць позивач попросив віддати йому автомобіль, але відповідач відмовився і сказав, що віддасть автомобіль через декілька днів, однак після цього відповідач почав постійно уникати зустрічі з позивачем та перестав відповідати на телефонні дзвінки. Позивач звертався до Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області, однак отримав постанову про закриття кримінального провадження, в якій повідомлялося, що в діях відповідача відсутній склад злочину та було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо повернення автомобіля.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що він придбав транспортний засіб шляхом укладення розписки та генеральної довіреності. У листопаді 2014 року ОСОБА_2 на прохання відповідача надав останньому в користування автомобіль строком на один місяць. Однак, ОСОБА_3 так і не повернув автомобіль. Висновок суду щодо ненадання доказів, які свідчили б про відсутність безпідставно набутого майна та неможливості його повернення в натурі також є необґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що автомобіль ВАЗ 2107, н.з. НОМЕР_1, 1988 р.в., кузов НОМЕР_3, червоного кольору, зареєстровано 02 вересня 2007 року за ОСОБА_4, проживаючою в АДРЕСА_2.

З генеральної довіреності від 11 червня 2012 року, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Зухар А.В. та зареєстрованої в реєстрі за №992 вбачається, що ОСОБА_5, діючи від імені ОСОБА_4 цією довіреністю уповноважив ОСОБА_2, що мешкає в АДРЕСА_1, розпоряджатися (керувати, зняти з обліку та поставити на облік в органах Державтоінспекції, продати, передати в оренду, обміняти), належним ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, виданого УДАІ ГУ МВС України в місті Києві 12 вересня 2007 року, автомобілем марки ВАЗ, модель 2107, тип ТЗ - легковий сєдан, 1988 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в місті Києві 12 вересня 2007 року.

Довіреність видана до 01 червня 2017 року, без права передовіри повноважень третім особам.

Згідно висновку про орієнтовну вартість орієнтовна оціночна вартість колісно-транспортного засобу, що належить ОСОБА_2 визначена як середньоарифметичне значення отримане від порівняльного підходу оцінки, без врахування ПДВ, складає автомобіль НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_3, 1988 р.в. - 48 720 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які свідчили б про відсутність безпідставно набутого майна та неможливість його повернення в натурі.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником з чужого незаконного володіння. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Так, відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

У п. 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 387 ЦКУкраїни та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просить стягнути на його користь вартість автомобіля. Однак, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не являється власником автомобіля, а має право на розпорядження ним згідно довіреності від 11 червня 2012 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Заявляючи вимогу про стягнення вартості безпідставно набутого відповідачем автомобіля, ОСОБА_2 не надав доказів того, що повернення майна в натурі є неможливим і суд першої інстанції надав цим обставинам відповідну правову оцінку, яка відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на наявних у справі доказах.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, до стягнення з відповідача коштів, за автомобіль, який перебуває в його користуванні немає, а відтак вимоги апеляційної скарги, що ґрунтуються на невірному на думку позивача, застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права, задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кулішенко Ю.М.

Яворський М.А.