Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

(заочне)

"21" січня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового засідання СвіткоТ.І.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу по договору позики,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в сумі 6000 доларів США, що еквівалентно 135893,79 грн., та штрафу в розмірі 8000грн. за неналежне виконання зобов'язання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 27.08.2013 року між сторонами було укладено договір позики, який оформлено нотаріально та згідно якого позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 6000,00 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути вказані кошти до 27.09.2013 року. Однак, відповідач не виконав свої зобов'язання, у встановлені строки кошти не повернув, тому позивач була змушена звернутись з позовом до суду.

У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав наведених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився. У відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлене наступне.

27.08.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 2953 (а.с. 6).

Відповідно до вказаного договору позики відповідач позичив у ОСОБА_2 гроші в сумі 48600 гривень, що станом на 27.08.2013 року за курсом продажу Нацбанку України становить 6000 доларів США, з остаточним терміном повернення до 27.09.2013 року.

В пункті 8 договору вказано, що суму грошей ОСОБА_3 отримав на момент підписання цього договору.

Крім того, на звороті договору позики відповідач ОСОБА_3 власноручно здійснив розписку про отримання у ОСОБА_2 грошей в сумі 48600грн. Грошові кошти отримав готівкою та зобов'язався повернути до 27.09.2013р.

Отже, обставини отримання відповідачем у позивача грошових коштів в сумі 48600грн. підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст.1047ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Однак, відповідач у встановлений строк кошти не повернув.

З матеріалів справи вбачається, що у звязку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань щодо повернення позики, ОСОБА_2 звернулась через приватного нотаріуса до ОСОБА_3 з письмовою заявою від 30.09.2013 року, в якій вимагала повернути заборгованості за договором позики від 27.08.2013 року в сумі 48600грн. до 10.10.2013 року (а.с. 8).

Проте, вимога позивача залишена відповідачем без задоволення. Доказів про повернення будь-якої суми позики відповідачем суду не надано.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом п.п. 1, 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Сторони в договорі передбачили, що у випадку не сплати всієї суми до 27.09.2013 року ОСОБА_3 зобов'язується сплатити в безспірному порядку штраф в розмірі 8000 грн.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на доведеність позивачем обставин невиконання позичальником ОСОБА_3 свого обовязку щодо повернення позикодавцю грошових коштів у визначений строк, суд вважає за можливе стягнути з відповідача заборгованість в сумі 48600 грн. та 8000грн. штрафу.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 6000 доларів США, що еквівалентно станом на 09.11.2015р. 135893,79 грн. Як вбачається з умов договору позики від 27.08.2013 року позивач передала у власність відповідача грошові кошти у гривнях. Про отримання коштів у гривнях свідчить також розписка відповідача. Хоча сторони вказали еквівалент позичених коштів в доларах США, однак виходячи зі змісту умов договору, а також зі змісту розписки, сторони не визначили, що зобов'язання відповідачем має бути виконане в доларах США або в гривнях в сумі еквівалентній 6000 доларів США. Крім того, про повернення саме 48600грн. (без вказівки на доларовий еквівалент) вказується у заяві (вимозі) позивача від 30.09.2013р.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому судовий збір у сумі 566 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1) та користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_2) заборгованість за договором позики в сумі 48600 (сорок вісім тисяч шістсот)грн. та 8000 (вісім тисяч) штрафу.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_2) - 566грн. витрат зі сплати судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Суддя О. Й. Адамович