Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», філія «Інфоксводоканал» про визнання договору про розстрочку заборгованості за послуги водокористування недійсним, зобовʼязання скасувати нараховану заборгованість, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2016 року,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є споживачем послуг централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надаються ТОВ «Інфокс» за адресою: АДРЕСА_1. Згідно до претензій ТОВ «Інфокс» станом на 1 січня 2015 року у неї існує заборгованість за послуги водокористування у розмірі 987, 61 грн, яка, відповідно до пояснень працівників ТОВ «Інфокс», виникла у результаті несплати коштів за використання води на поливну площу. Згідно до листа ТОВ «Інфокс»

від 11 грудня 2012 року розрахунок послуг водокористування виконується по присадибній ділянці за 150 кв. м, однак вказаної площі поливи позивач не має, про що вона неодноразово повідомляла відповідача. 29 січня 2015 року позивач звернулась до ТОВ «Інфокс» для підписання договору про водокористування на реально існуючу площу поливу, яка зафіксована в акті обстеження (30 кв. м.), у свою чергу, представника ТОВ «Інфокс» було роз'яснено, що укладення вказаного договору буде можливим за умови, що вона спочатку підпише договір про розстрочку заборгованості за послуги водокористування на вищезгадану суму. Не маючи права вибору, позивач змушена була підписати договір про розстрочку. Вважала, що даний договір є недійсним, оскільки не відповідає її внутрішній волі, вона підписала його від тиском, під впливом погроз про відключення водопостачання, та вона б ніколи не прийняла б умови даного договору, маючи кошти на оплату незаконно встановлених 150 кв. м поливної площі.

Ураховуючи наведене, просила визнати недійсним договір про розстрочку заборгованості за послуги водокористування від 29 січня

2015 року, зобов'язати відповідача скасувати незаконно нараховану заборгованість у сумі 987, 61 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вирішуючи спір, суди вірно застосували положення ст. ст. 231, 628, 631, 641, 642 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказів прийшли до правильного висновку про відмову в задоволенні позову в зв'язку з відсутністю доказів на підтвердження договору про розстрочку заборгованості з водопостачання під впливом насильства.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

І.М.Фаловська