Справа № 459/802/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Грабовський В. В.

при секретарі Черник Т.І.

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права на частку у праві власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право приватної власності на ? ідеальну частку нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Червоноград, вул. Шептицького, 18/52 та ? частку доходів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2015 рік. Вимоги обґрунтовані тим, що 03.08.1991 року він уклав шлюб з відповідачем, який згідно з рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02.02.2015 року було розірвано. За час перебування у шлюбі ними було придбано нежитлове приміщення у м. Червонограді на вул. Шептицького, 18/52, яке відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.11.2007 року зареєстроване за відповідачем. Дане приміщення було придбане для ведення підприємницької діяльності. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 15.12.2015 року відповідач зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 08.12.2006 року.

13.05.2016 року відповідач подала заперечення, у якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначила, що 24.11.2006 року за кошти її матері було придбано нежитлове приміщення за адресою: м. Червоноград, вул. Шептицького, 18/52, цей факт підтверджується заявою позивача, посвідченою нотаріусом Червоноградської нотаріальної контори ОСОБА_4 З лютого 2014 року сторони разом не проживали, подружніх стосунків не підтримували, спільного господарства не вели, а тому її доходи як фізичної особи-підприємця за 2015 рік не можуть бути визнані спільною сумісною власністю подружжя.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач пояснив, що разом з відповідачем проживали до середини 2014 року, однокімнатну квартиру, що на вул. Сокальській в м. Червонограді, яка належала батькам відповідача, вони обміняли на квартиру, що на вул. Шептицького, 18 в м. Червонограді. Кошти на придбання цієї квартири йому дали його батьки. Заяву про те, що вказана квартира є особистою приватною власністю відповідача, він підписував вдома, на кухні, під тиском відповідача, яка сказала, що це необхідно для отримання дозволу на заняття бізнесом у цій квартирі.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали. Відповідач пояснила, що її мати 7 років працювала в Ізраїлі, кошти на придбання квартири на вул. Шептицького, 18 в м. Червонограді дала її мати. Це було житлове приміщення, яке в подальшому переведено у нежитлове. Під час підписання заяви позивачем були присутні помічник нотаріуса та нотаріус, жодних заяв на кухні позивач не підписував.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що є матірю відповідача. У період з 2000 року по 2007 рік вона перебувала на заробітках в Ізраїлі. Квартиру на вул. Сокальській в м. Червонограді її сімя отримала ще коли її чоловік працював у міліції. Вона вислала дочці 5000 доларів для доплати за квартиру на вул. Шептицького. Це була звичайна квартира, яку в подальшому її дочка переобладнала в магазин. Коли вона дізналася про те, що чоловік її дочки проживає в іншій сімї, вона наполягла на відмові позивача від квартири на вул. Шептицького, оскільки коштів на придбання цієї квартири він не давав.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що є батьком позивача. Нежитлове приміщення купували сторони. Він допомагав їм з ремонтом, надавав кошти, купував цеглу, замовляв машину. За чиї кошти була придбана квартира, йому не відомо. Він особисто коштів на її купівлю не давав.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

З матеріалів справи та пояснень сторін установлено, що шлюб між сторонами у справі був зареєстрований 03.08.1991 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-СГ № 013510, та розірваний рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02.02.2015 року.

Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 20.09.1996 року, квартира, що за адресою: вул. Сокальська, 34/66 в м. Червонограді, загальною площею 38,6 кв. м, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 Свідоцтво видане згідно рішення приватизаційного органу Червоноградського УЖКГ «Укрзахідвугілля» від 20.09.1996 року за № 146.

Відповідно до копії договору міни, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 24.11.2006 року, ОСОБА_1 зобовязується передати у власність ОСОБА_6 належну їй на праві приватної власності квартиру №66 у будинку №34 на вул.Сокальська в м.Червонограді Львівської області в обмін на її квартиру №52 в будинку №18 на вул.Шептицького в м.Червонограді Львівської області. Міна проводиться без грошової доплати.

З копії заяви ОСОБА_3, посвідченої 14.12.2006 року нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, ОСОБА_3 цією заявою повідомив, що йому відомо, що грошові кошти в оплату за купівлю, ремонт та реконструкцію під магазин, його дружиною ОСОБА_1 квартири, що за адресою: вул.Шептицького 18/52, м.Червоноград, були виділені її матірю ОСОБА_5 та ствердив, що вищевказана квартира є особистою приватною власністю його дружини, і ніяких майнових претензій на вищевказану квартиру він не має і мати не буде.

Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 08.11.2007 року нежиле приміщення за адресою: вул. Шептицького, 18/52 у м. Червонограді є приватною власністю ОСОБА_1

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 15.12.2015 року, відповідач зареєстрована фізичною особою підприємцем з 08.12.2006 року.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України в редакції від 01.04.1996 року (далі - КпШС України)майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з ч. 3 ст. 24 КпШС України кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Виходячи з положень абзацу другого ст. 3, абзацу першого ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідач у порядку реалізації свого права як громадянина України на приватизацію державного житлового фонду безоплатно набула право власності на квартиру № 66 у будинку № 34 на вул. Сокальській у м. Червонограді, а тому суд дійшов висновку про те, що зазначена квартира у розумінні ч. 1 ст. 22 КпШС України не була майном, нажитим сторонами як подружжям за час шлюбу, на неї поширювався правовий режим роздільного майна, оскільки її власником стала лише відповідач.

Тому подальше відчуження відповідачем вищевказаної квартири за договором міни без грошової доплати з набуттям права власності на спірну квартиру призвело до виникнення у відповідача права особистої приватної власності на останню.

Наведене узгоджується з нотаріально посвідченою заявою позивача від 14.12.2006 року.

За таких обставин висновок позивача про те, що спірна квартира (яка у подальшому переведена у нежитлове приміщення) підлягає розподілу як спільно набуте за час подружнього життя майно є помилковим й у задоволенні його вимоги про визнання за ним права приватної власності на ? ідеальну частку цього майна необхідно відмовити.

Незважаючи на те, що сторони не подали суду копії рішення суду про розірвання шлюбу між ними, позивач у судовому засіданні не заперечив доводів відповідача про те, що з лютого 2014 року вони спільно не проживали, подружніх відносин не підтримували, спільного господарства не вели, що підтверджується рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02.02.2015 року. У звязку з цим суд дійшов висновку про фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами з лютого 2014 року, а тому доходи відповідача, одержані у зазначений період, є її особистою приватною власністю.

Отже, вимога позивача про визнання за ним права власності на ? частку доходів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2015 рік задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий : В. В. Грабовський