Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2016 року смт. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Грузман Т.В., секретаря судового засідання Степаненко Л.М., представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство екології та природних ресурсів України про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

17.02.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 15 червня 2015 року під час засідання постійно діючої комісії для проведення конкурсного відбору претендентів на посади керівників підприємств відповідач приймав участь як кандидат на посаду директора Національного природного парку «Нижньосульський». Під час вказаного заходу відповідач назвав позивача «замовним піарником». Вказана трансляція засідання відбулась у режимі «онлайн» та розміщена в мережі інтернет на сайті htpp://www.ustream.tv/chanel/4dtpr2tpbqq.

Вказане висловлювання є недостовірним та негативним та таким, що посягає на честь, гідність позивача та завдало йому моральної шкоди. Відповідач протиправно користувався наданими йому можливостями та наводив і поширював необґрунтовані дані, чим посягав на честь, гідність та ділову репутацію позивача, як громадського діяча та природозахисника. На час проведення судового процесу була призупинена діяльність позивача у його участі у комісії з питань ведення мисливського господарства у Полтавській області, друковані засоби масової інформації відмовлялись друкувати наданий ним матеріал. На час судового процесу була призупинена співпраця з департаментом екології та природних ресурсів Полтавської облдержадміністрації. Моральна шкода, яка була завдана позивачеві полягає у наявності фактору психологічного впливу, перенесенні інтенсивних почуттів, ураження життєвих потреб та репутації. Відбувся вплив на особистість, з»явилась не впевненість у майбутньому. Розмір моральної шкоди оцінює у 5000 гривень, яку прохає стягнути з відповідача разом з витратами на сплату судового збору.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному об»ємі. Зазначив, що під час проведення конкурсу на зайняття вакантної посади директора природного парку «Нижньосульський» відповідач на запитання ОСОБА_5 чи знає він ОСОБА_3, останній зазначив, що ОСОБА_3 є замовним «піарником». Вказані слова були почуті скрізь, від оточуючих чув докори. Дії відповідача мали психотравмуючий фактор. Вказані слова були поширені відповідачем у мережі Інтернет. Дії відповідача були умисні, оскільки він знав, що здійснюється трансляція засідання комісії, а 2 чи 3 липня 2015 року вказаний запис було розміщено в мережі Інтернет. Відповідач розповсюдив вказану інформацію в особистому контакті. Різні інстанції написали листи про припинення співпраці з позивачем.

Представники відповідача позовні вимоги заперечили, вказавши, що позовні вимоги є не коректними. Позивач не довів, яку саме інформацію було поширено відповідачем. У результаті розгляду справи не доведено у чому саме полягає образа чи наклеп. Так, як позивач не ставить питання про захист честі та гідності, то мови про стягнення моральної шкоди бути не може через не доведеність існування шкоди. Зі слів свідків, які були допитані в режимі відео конференції, встановлено, що різні інстанції лише рекомендували на певний час припинити співпрацю. Оригіналів листів, які долучено до справи, позивачем суду надано не було. Прохають відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд заслухавши сторони, свідків, дослідивши надані суду докази прийшов до слідуючого висновку.

Судом встановлено слідуюче.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 03.11.2015 року відмовлено у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Предметом розгляду даної справи було звернення ОСОБА_3 на адресу Кабінету Міністрів України з приводу роботи на ОСОБА_4 посаді виконуючого обов»язки директора Національного природного парку «Нижньосульський». Вказану роботу він оцінює як негативну.

02.10.2015 року Полтавське обласне управління лісового та мисливського господарства направило на адресу позивача лист № 03-08/1051-1 про призупинення діяльності в стані співголови комісії з питань ведення мисливського господарства у Полтавській області до вирішення судовими інстанціями позовів про розповсюдження ОСОБА_3 неправдивої інформації у засобах масової інформації.

Згідно копії листа від 21.01.2016 року редактор газети «Полтавський вісник» на адресу ОСОБА_3 направляли попередження про відновлення інформаційної співпраці з моменту вирішення питання у судах щодо розповсюдження неправдивих відомостей у засобах масової інформації.

У судовому засіданні було допитано свідків, покази, яких заслуговують на увагу.

Свідок ОСОБА_6 у суді зазначила, що вона є редактором газети «Полтавській вісник». ОСОБА_3 періодично друкується у їх виданні. У 2016 році йому направлено листа про рекомендування утриматися від друку у «Полтавському віснику» матеріалів, оскільки відносно нього здійснюється судовий розгляд справ. Відео в інтернеті бачила.

Свідок ОСОБА_7 , який являється директором департаменту екології та природних ресурсів зазначив, що бачив відео в мережі Інтернет, про його існування говорив позивач та інша жінка. Чув, що у вказаному ролику людину назвали «замовним піарником».

Взаємовідносини, що склались урегульовані слідуючими нормами законодавства.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічну норму містить ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Згідно роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головною умовою покладення на особу обов'язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. Відповідно до п.5 постанови від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до п.п.3-5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у суді з»ясовано, що 15.06.2015 року відповідач дійсно брав участь у засіданні комісії по конкурсному відбору на посаду керівника парку «Нижньосульський» (вказана обставина визнана сторонами та доказуванню не підлягає). До матеріалів справи долучено диск з відеозаписом вказаного засідання де на запитання члена комісїї щодо існування проблем з природоохоронними організаціями відповідач вказав, що « пан ОСОБА_3 є замовним піарником». Із даних слів неможливо чітко ідентифікувати особу, про яку йшла мова на засіданні.

Надані суду листи про припинення співпраці з позивачем свідчать про існування не розглянутих судових справ щодо розповсюдження ним негативної інформації у засобах масової інформації. Проаналізувавши зміст рішення Київського районного суду м.Полтави від 03.11.2015 року предметом розгляду було звернення з боку ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України з приводу неналежної діяльності керівника парку «Нижньосульський» ОСОБА_4 Звернення до органів виконавчої влади та звернення до засобів масової інформації не є тотожними поняттями.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про пресу та інші засоби масової інформації» під засобами масової інформації розуміються газети, журнали, теле- і радіопрограми, кінодокументалістика, інші періодичні форми публічного розповсюдження масової інформації.

Таким чином, суд вважає, що листи, які були направлені позивачеві як редактором газети «Полтавський вісник», так і Полтавським обласним управлінням лісового та мисливського господарства не свідчать про існування перешкод у здійсненні громадської діяльності пов»язаної зі зверненням позивачем до Кабінету Міністрів України від 22.05.2015 року № 50-р. Інших рішень суду на розгляд вказаної справи позивачем не надано, досліджене у судовому засіданні рішення відноситься до звернення ОСОБА_3 до органів виконавчої влади. Крім того, суду не надано доказів того, що позивач є членом екологічної ліги Полтавщини, на адресу якого направлялись листи двома вищевказаними установами.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що висловлювання відповідача на засіданні конкурсної комісії від 15.06.2015 року стосується саме нього. Окрім того, позивачем не доведено, що вказаними висловлюваннями було завдано моральну шкоду у розмірі 5000 грн., через недоведеність існування шкоди. За вказаних обставин, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про пресу та інші засоби масової інформації», ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 215, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.В. Грузман