У х в а л а

19 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Хмельницької міської ради, Хмельницького міськрайонного управління юстиції в особі Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним рішення та свідоцтва про право власності,

в с т а н о в и л а :

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 25 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовив.

Апеляційний суд Хмельницької області 19 травня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції і ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив: визнав недійсним рішення Хмельницької міської ради від 30 квітня 2014 року № 38 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання для будівництва індивідуального гаража земельної ділянки площею 59 кв.м, яка знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_1, у власність ОСОБА_4; визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 8 травня 2014 року, видане реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області на ім'я ОСОБА_4; стягнув зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 243 грн 60 коп. судового збору.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 червня 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

14 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини третьої статті 375, статті 391 Цивільного кодексу України, статті 5, частини другої статті 12, частини четвертої статті 14 Закону України «Про основи містобудування», частини другої статті 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, в якій, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 16 червня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення щодо надання у власність відповідачу спірної земельної ділянки для будівництва гаража порушила права та законні інтереси позивачки на користування належним їй нерухомим майном (гаражем), а тому наявні правові підстави для визнання недійсним цього рішення міської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно (гараж), виданого на ім'я відповідача.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, наданій заявником для порівняння, касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення судами норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Хмельницької міської ради, Хмельницького міськрайонного управління юстиції в особі Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним рішення та свідоцтва про право власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
В.І. Гуменюк
А.Г. Ярема