Справа № 159/6038/15-ц Провадження № 22-ц/773/1468/16 Головуючий у 1 інстанції: Окостень І.В.
Категорія: 39 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Овсієнка А.А.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в інтересах яких виступає ОСОБА_7, треті особи: орган опіки і піклування Ковельської міської ради Волинської області, ОСОБА_4, про накладення стягнення на майно спадкоємців за апеляційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Ковелького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

23 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим згодом позовом до малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах яких діє ОСОБА_7 про накладення стягнення на майно спадкоємців, посилаючись на те, що відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_8, який за життя не виконав зобов'язань за договорами позик.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості боржника ОСОБА_8 перед ОСОБА_1 згідно боргових розписок від 01 лютого, 12 лютого та 04 червня 2013 року накладено стягнення в рівних частках на спадкове майно спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а саме на земельну ділянку площею 0,0523 га, що розташована по АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах відповідачів малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилено, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року в даній справі залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах відповідачів малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в інтересах відповідачів малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 лютого 2013 року позивач ОСОБА_1 надала в борг ОСОБА_8 20 000 доларів США з терміном повернення позики до 31 грудня 2013 року, 12 лютого 2013 року ОСОБА_8 та ОСОБА_4 позичили у позивача 36 000 доларів США, які зобов'язалися також повернути до 31 грудня 2013 року, 04 червня 2013 року ОСОБА_8 та ОСОБА_4 взяли в борг у ОСОБА_1 10 000 доларів зі строком повернення - 01 вересня 2013 року.

У визначений договорами позики строк, позичальники коштів не повернули.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, спадщину після його смерті прийняли малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачі, як спадкоємці боржника мають виконати його зобов'язання перед кредитором.

Однак такий висновок суду зроблений з порушенням норм матеріального права і не відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі.

Вирішуючи даний спір, суд повинен з'ясувати, чи повідомив спадкоємець кредитора про відкриття спадщини, чи було кредитору відомо про борг спадкодавця перед ним, коли кредитор дізнався чи міг дізнатися про відкриття спадщини після смерті боржника, чи прийняли на той час спадкоємці спадщину з огляду на положення ст.ст. 1268-1270 ЦК України, чи звертався кредитор з вимогою до спадкоємців, які прийняли спадщину, про повернення суми боргу й відповідно належним чином вирішити питання підставності пред'явленої кредитором вимоги до спадкоємців.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_8 в силу ч. 4 ст. 1268 та ст. 1273 ЦК України прийняли його малолітні діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6, а мати спадкодавця ОСОБА_9 та дружина ОСОБА_7 відмовились від прийняття спадщини в межах шестимісячного строку після відкриття спадщини, подавши відповідні заяви нотаріусу(а.с.24-27).

20 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 направила письмову претензію про повернення позики матері спадкодавця ОСОБА_9.(а.с.8-10), а 23 листопада 2015 року пред'явила позов про стягнення боргу до спадкоємця ОСОБА_9.

Вимоги кредитора ОСОБА_1 до спадкоємців, які прийняли спадщину, а саме: малолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6 або до ОСОБА_7, яка діє в їх інтересах, матеріали справи не містять.

З пояснень позивача в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 дізналась про смерть боржника ОСОБА_8 на наступний день після його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2. В період до 23 листопада 2015 року(дня пред'явлення позову до суду) зверталась до ОСОБА_7, як спадкоємця після смерті чоловіка, з усною вимогою про повернення суми боргу, яка повідомила позивачу, що спадщину після смерті чоловіка приймати не буде, а тому, в неї немає обов'язку про повернення боргу. Про те, що спадщину прийняли малолітні діти їй не було відомо, відтак з претензією про повернення боргу та пізніше з позовом до суду звернулася саме до ОСОБА_9, як матері померлого спадкодавця.

Звернення з вимогою про повернення боргу до ОСОБА_7, як до спадкоємця померлого не може розцінюватися, як звернення до малолітніх дітей спадкодавця, і не свідчить про дотримання кредитором положень ст.1282 ЦК України, оскільки ОСОБА_7 в правовідносинах, що склалися між сторонами є лише законним представником своїх малолітніх дітей та діє в їх інтересах та не набула статусу спадкоємця, який прийняв спадщину.

Разом з тим, про ту обставину, що позивач не зверталась з претензією до ОСОБА_7, як до представника неповнолітніх спадкоємців, зазначала остання і в своїх запереченнях на позов.

Крім того. з клопотання представника позивача ОСОБА_2 від 17 грудня 2015 року вбачається, що позивачу стало відомо про те, що спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняли лише його малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6.(а.с.57), а тому позивач не позбавлена була можливості до закінчення шестимісячного строку, з часу коли вона дізналась про смерть боржника, звернутись з вимогою до спадкоємців, які прийняли спадщину, про погашення боргу одноразовим платежем, а у випадку відмови від одноразового платежу звернутися в суд з позовом про накладення стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі.

Отже, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 1281, 1282 ЦК України не звернув уваги, що кредитором не дотримано законодавчо визначеного строку пред'явлення вимоги саме до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, відсутні докази відмови спадкоємців повернути борг одноразовим платежем, а тому прийшов до передчасного висновку про накладення стягнення на спадкове майно у рахунок погашення заборгованості боржника перед позивачем.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення вищенаведених норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, що відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в інтересах яких виступає ОСОБА_7, треті особи: орган опіки і піклування Ковельської міської ради Волинської області, ОСОБА_4, про накладення стягнення на майно спадкоємців - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді