Справа № 342/965/16-ц
Провадження № 2/342/714/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за заповітом

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивував тим, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, був куплений його батьком ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 13.07.1954 року та від 16.04.1956 року. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,25 га, що доводиться довідкою Стрільченської сільської ради № 761 від 12.09.2016 року. У відповідності до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 126.3 м.кв., житловою площею 52.5 м. кв., та господарських будівель і споруд. Згідно технічного паспорта ОКП «Коломийське МБТІ» інвентаризаційна вартість житлового будинку по АДРЕСА_1, становить 97778 грн. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. Батько позивача - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що доводиться свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 17.11.2016 року, актовий запис № 21. 15 вересня 2005 року ОСОБА_2 вчинив заповіт, згідно з яким розпорядив позивачу все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. Позивач своєчасно, у межах передбаченого ст. 1269 ЦК України 6-місячного строку подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що доводиться витягом зі Спадкового реєстру. При вивченні документів, нотаріус з»ясувала, що будинок був придбаний його батьком на підставі договорів купівлі-продажу, однак державну реєстрацію свого права власності на цей будинок він не здійснив. Тому, нотаріус відмовила у видачі документів на спадщину на житловий будинок у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.09.2016 року. Спадкодавець склав на користь позивача заповіт та ОСОБА_1 своєчасно звернувся в нотаріальну контору з метою реалізації спадкових прав. Після смерті батька, позивач фактично вступив в управління спадковим майном - користується спадковим майном на власний розсуд, виготовив технічну документацію за власні кошти, обробляє земельну ділянку, тобто своїми діями фактично прийняв спадщину. Однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через відсутність правовстановлюючих документів у спадкодавця. А тому, позивач змушений звернутися з позовною заявою до суду.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує повністю. Стрільченська сільська рада не заперечує проти позову.

За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Як слідує з договору купівлі-продажу від 13.07.1954 року та договору від 16.04.1956 року, ОСОБА_2 купив у ОСОБА_3 домоволодіння, що знаходиться в с. Стрільче Городенківського району Станіславської області.

Довідкою № 723 від 25.08.2016 року, виданою виконкомом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що вулиця в с. Стрільче, яка раніше носила назву АДРЕСА_1 на даний час АДРЕСА_1; ОСОБА_2, який помер був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1.

Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в АДРЕСА_1, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1939 р., загальною площею 71,0 кв.м., житловою площею 52,5 кв.м., навісу, літньої кухні, убиральні, криниці, огорожі, вимощення. Інвентаризаційна вартість становить 97778 грн.

Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 7766 від 23.08.2016 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних право власності на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 р. не зареєстровано.

За заповітом від 15.09.2005 р., посвідченим секретарем Стрільченської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 39, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право заповів ОСОБА_1.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3.

Внаслідок його смерті відкрилась спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України.

Згідно копії свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_4 встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_5. Мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_3, про що свідчить копія свідоцтва про смерть НОМЕР_5.

Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (позивач).

За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Про те, що спадкоємець ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, подавши в строк у шість місяців заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Городенківського РНО Стефурак Н.Я., свідчить постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 15.09.2016 року та копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43167275.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З постанови приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. від 15.09.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за АДРЕСА_1, оскільки за життя право власності на житловий будинок в установленому законом порядку ОСОБА_2 не зареєстрував.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

З довідки № 761 від 12.09.2016 року, виданої виконкомом Стрільченської сільської ради слідує, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд, площею 0,02 га для ведення особистого селянського господарства.

Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, однак оформити документи не має можливості через відсутність правовстановлюючого документу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем.

На підставі ст.ст. 317, 328, 392, 1216, 1222, 1233, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 214-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федів Л.М.