У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Луспеник Д.Д., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він та ОСОБА_3 проживають в будинку АДРЕСА_1. Указаний будинок має статус житлового кооперативу «Резеда-7» (далі - кооператив). У жовтні 2010 року з метою економії коштів при оплаті послуг за опалення, виникло питання про доцільність встановлення лічильника теплопостачання, але правління кооперативу за власні кошти відмовилося від його встановлення, посилаючись на відсутність відповідних ресурсів на це та запропонувало мешканцям будинку самостійно вирішувати питання за власні кошти. У зв'язку з чим були проведені збори мешканців будинку, на яких було прийнято рішення про встановлення лічильника, а його обрали відповідальним за укладення договору на розробку технічної документації, придбання лічильника, його встановлення. 5 жовтня 2010 року був складений акт про виготовлення проекту, вартість якого склала 4 тис. грн, та було придбано сантехнічне обладнання на суму 7 608 грн 83 коп. 10 листопада 2010 року було здійснено роботи по монтажу лічильника вартістю 4 тис. грн. ОСОБА_2 указував, що ОСОБА_3 від сплати коштів за лічильник відмовився, на його звернення не реагував.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за установку лічильників в під'їзді будинку у розмірі 400 грн, частку коштів отриманої відповідачем від економії за ефективність застосування лічильників у розмірі 571 грн 67 коп., витрати за надсилання поштових повідомлень у розмірі 3 грн 65 коп., стягнути інфляцію у розмірі 91 грн 87 коп. та 3% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 48 грн 80 коп.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 1 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності зазначених судових рішень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивач не довів, що між ним та ОСОБА_3 існували домовленості щодо встановлення лічильника, що відповідач був присутній на зборах мешканців будинку та письмово підтвердив своє бажання нести відповідні витрати за установку лічильника, а також що він зберігає в себе майно відповідача, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Крім того, доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції, законність судових рішень не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 серпня 2016 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Д.Д. Луспеник