У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права власності на самочинне будівництво за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2008 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 8 грудня 2006 року він на підставі договору купівлі-продажу придбав 3/5 частки житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 що розташований на земельній ділянці площею 389 кв. м. Співвласником інших 2/5 часток вказаного домоволодіння є ОСОБА_4 Зазначав, що для подальшої газифікації будинку в 2007 році до літньої кухні з дотриманням санітарних, пожежних та інших вимог він самочинно добудував прибудову, у зв'язку з чим у нього виникла необхідність визнання права на самочинно побудовану будівлю, яка згідно з технічним паспортом є житловим будинком з мансардою, для подальшої її газифікації.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3просив суд визнати за ним право власності на самочинно побудований житловий будинок з мансардою літ. Б-1, що розташований по АДРЕСА_1

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на самочинно побудований житловий будинок з масандрою, літ. Б-1, що розташований по АДРЕСА_1

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_5 просять оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що літня кухня з добудовами побудована з дотриманням санітарних, пожежних та інших вимог Державних будівельних норм України 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», які затверджені наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що самочинно побудований будинок з мансардою визнано спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6 й за останньою визнано право власності на 1/2 його частку та відповідну частину земельної ділянки, тому у разі скасування рішення суду першої інстанції буде порушено право власності ОСОБА_6 на належну їй частку самочинно побудованого будинку, що не відповідає принципу непорушності права власності.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 8 грудня 2006 року є власником 3/5 частки житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 який розташований на земельній ділянці площею 389 кв. м, що належить йому на підставі державного акта на право власності на землю. Співвласником інших 2/5 часток вказаного домоволодіння є ОСОБА_7

У 2007 році до літньої кухні ОСОБА_3 зробив добудову у зв'язку з необхідністю газифікації будинку.

За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі і експертиза призначається ухвалою суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Також у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз'яснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Крім того, у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судам роз'яснено, що акти чи інші документи, в тому числі відомчі, де зазначаються обставини, встановлені із застосуванням спеціальних знань (наприклад, про причини аварії, вартість ремонту, розмір нестачі матеріальних цінностей), не можуть розглядатися як висновок експерта.

Проте апеляційний суд, не врахував, що суд першої інстанції взяв до уваги висновок будівельно-технічного дослідження від 16 квітня 2008 року, який у розумінні вимог ЦПК України не є висновком будівельно-технічної експертизи, однак був оцінений судом саме як висновок експертизи.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28 травня 2015 року, призначеної ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 4 листопада 2014 року, розташування самочинно побудованого будинку літ. Б-1 по АДРЕСА_1 з урахуванням розташування будівель і споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_1 не відповідає будівельним нормам України.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про будівельні норми» застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов'язковим.

Відповідно до положень чч. 1, 4 ст. 293 ЦК України фізична особа має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на достовірну інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її збирання та поширення. Фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання, навчання тощо.

Однак апеляційний суд не врахував, що при побудові будинку літ. Б-1 позивач згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 28 травня 2015 року порушив вимоги Державних будівельних норм України щодо протипожежних та санітарних вимог, які призвели до затоплення та затемнення земельної ділянки сусіднього домоволодіння, що належить ОСОБА_5, та дійшов передчасного висновку про відсутність істотних порушень прав останньої при здійсненні самочинного будівництва.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Однак позивачем не надано суду доказів про те, що він звертався до органу місцевого самоврядування з питанням про прийняття в експлуатацію самочинного будівництва та про відмову цих органів у вирішенні вказаного питання.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, чи є належним відповідач - управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Черкаської міської ради, якого зазначив позивач і з яким погодився суд, у справі про визнання права власності.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, належним чином не встановив, не врахував, що рішення суду про визнання права власності на спірний житловий будинок як на майно подружжя, не дає права власності на нього як на об'єкт цивільного права.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик