Дата документу 19.10.2016 Справа № 554/46/16-ц
Справа № 554/46/16-ц
Провадження № 4-с/554/66/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

судді - Чуванової А.М.,

при секретарі - Садошенко М.П.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця; заінтересовані особи: Полтавський районний відділ державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, головний державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2, ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25.05.2016 року стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини певного віку, починаючи з 05.01.2016 року та до досягнення повноліття дитиною. 30.06.2016 року ОСОБА_1 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження. 06.06.2016 року він перерахував ОСОБА_3 3000 гривень; він є пенсіонером, інвалідом, учасником бойових дій, оформив пенсію за вислугою років, тобто має постійний дохід. Проте, 12.07.2016 року він отримав постанову головного державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 від 08.07.2016 року, якою накладено арешт на все його рухоме та нерухоме майно. В порушення вимог ст.ст.57,52 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не були взяті до уваги всі обставини, тому заявник вважає, що у держвиконавця не було законних підстав для накладення арешту на рухоме та нерухоме майно. Посилаючись на зазначені обставини, заявник просить визнати дії головного державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 по виконанню рішення суду за виконавчим листом №554/86/2016 від 13.06.2016 року неправомірними; постанову державного виконавця від 08.07.2016 року визнати незаконною та скасувати.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив вимоги задовольнити повністю. Пояснив, що він фактично не ухилявся від сплати аліментів, до вступу рішення в законну силу вже перерахував аліменти. Державний виконавець не перевіряв майновий стан боржника; у боржника змінився майновий стан, він став інвалідом, учасником бойових дій, на утриманні має хвору матір та дітей. Вважає, що державний виконавець, арештовуючи майно, діяла не з метою забезпечення виконання рішення суду, а , оскільки ОСОБА_3 постійно скаржилася, застосувала арешт майна як репресивну дію. Строк звернення до суду він не пропустив, бо лікувався з 14.07.2016 року по 22.07.2016 року, і 27.07.2016 року звернувся зі скаргою до Полтавського районного суду м.Полтави. Рішення суду від 25.05.2016 року він оскаржив, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 06.10.2016 року його скаргу залишено без задоволення.

Представник заявника ОСОБА_5 в судовому засіданні скаргу підтримала, просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в скарзі. Також, пояснила, що строк звернення до суду заявником не пропущено, оскільки він постійно лікувався, скаргу подав до іншого суду, судом поновлено йому строк звернення до суду. Заборгованість утворилася з моменту подачі позову до суду, а не після винесення рішення; вартість майна значно перевищує борг; у червні він вже мав дохід і не є злісним неплатником аліментів.

Представник Полтавського районного відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області до суду не зявився, надіславши письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 у повному обсязі (а.с.46-47). У листі, адресованому суду, зазначено, що головний державний виконавець Дерябіна О.Г. звільнилась з посади, на даний момент у відділі не працює, відомості щодо її місяця проживання у відділі відсутні (а.с.49).

Старший державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги. Пояснив, що заявник пропустив строк звернення до суду, бо немає поважних причин. 21.06.2016 року надійшла заява від стягувача, були направлені запити для перевірки майнового стану боржника, стягувач надала довідку про доходи боржника. Заборгованість утворилась з 05.01.2016 року по 30.06.2016 року на суму близько 11000 гривень, була заява від стягувача про арешт майна, тому 08.07.2016 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна з метою забезпечення виконання рішення суду. Боржник не викликався до ВДВС, але в постанові про відкриття виконавчого провадження це зазначено. 05.07.2016 року була обрахована заборгованість по аліментах, 12.07.2016 року постанова про арешт майна направлена боржнику. Стягувач 01.07.2016 року писала заяву про неотримання аліментів, але не повідомляла про сплату їй 3000 гривень. На момент винесення постанови від 08.07.2016 року відповіді на свої запити ВДВС ще не отримала.

Стягувач ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги. Пояснила, що ВДВС діяв по Закону України «Про виконавче провадження»; боржник 30.06.2016 року отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, але не зявився на виклик до виконавчої служби. Вона дійсно не сповістила виконавчу службу про отримання від ОСОБА_1 3000 гривень, бо не догледіла прізвище відправника, оскільки отримує ще перекази від першого чоловіка; на 01.06.2016 року вже була обрахована заборгованість по аліментах і виконавець не міг врахувати ці кошти, отримані 06.06.2016 року. Щоб простимулювати боржника до дій, вона звернулася до державного виконавця з заявою про накладення арешту на майно, що і було зроблено виконавцем. Вона не проти зняття арешту з нерухомого майна (з будинку), бо може даний арешт і є неспівмірним боргу.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст.385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно ухвали судді Октябрського районного суду м.Полтави від 12.09.2016 року, ОСОБА_1 поновлено строк для подачі скарги на дії головного державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2, зважаючи на те, що у матеріалах справи знаходяться належні докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з вказаною скаргою (а.с.16).

За правилами розділу VІІ ЦПК України предметом скарги можуть бути лише процесуальні рішення та дії державних виконавців.

Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що працівник органу державної виконавчої служби зобовязаний сумлінно виконувати службові обовязки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні також закріплені в ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», в ч. 1 якої зазначено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати, передбачених цим Законом, заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до положень ч. ч. 1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. При цьому, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Таким чином, за правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а як зазначено в ч. 6 ст. 52 цього Закону, стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено Главою 4 Закону України «Про виконавче провадження» і, як передбачено ч. 1 ст. 68, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

В той же час, ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

За змістом ч. 7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25.05.2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини певного віку, починаючи з 05.01.2016 року та до досягнення повноліття дитиною. Допущено негайне виконання рішення суду в межах місячного строку (а.с.59-60).

На підставі заяви ОСОБА_3 та відповідно до наданого нею виконавчого листа 22.06.2016 року головним державним виконавцем Полтавського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 було відкрито відповідне виконавче провадження (а.с.10).

08.07.2016 року головним державним виконавцем Полтавського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №51482776 на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 лише в межах суми боргу (а.с.9).

Вказана постанова від 08.07.2016 року була направлена для виконання у відповідні органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи приводять його перереєстрацію на іншого власника.

Системний аналіз положень ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. ст.1,6,11,52,57,63,68 Закону України «Про виконавче провадження», дає підстави для висновку про те, що арешт, як спеціальна гарантія виконання рішення, яка одночасно обмежує право власності боржника у виконавчому провадженні може визнаватись виправданим, а відповідно і застосовуватись лише в тому випадку, коли відповідає принципам співмірності і є обєктивно виправданим по відношенню до суми зобовязання, яке лежить на боржнику.

Посилання державного виконавця на приписи ст. 57Закону України «Про виконавче провадження», як на підставу накладення арешту слід визнати неспроможними, оскільки конструкція цієї норми, яка визначає її юридичний зміст свідчить про право, а не обовязок державного виконавця накласти арешт.

Під час реалізації цього права, державний виконавець зобовязаний враховувати не лише інтереси стягувача, а й інтереси боржника.

За наведених вище обставин, слід вважати доведеним, що інтереси боржника під час винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем враховані не були. Накладаючи арешт на все нерухоме та рухоме майно боржника із забороною його відчуження державний виконавець діяв передчасно, не реалізувавши при цьому всіх заходів для виконання рішення суду.

Оскільки, розмір заборгованості боржника не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, безпідставним є накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно боржника з забороною здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику.

Посилання державного виконавця на те, що в оскаржуваній постанові ним зазначено про арешт майна лише в межах суми боргу, спростовується змістом постанови, з якої вбачається, що арешт накладено на все нерухоме та рухоме майно боржника, а зазначення про межі суми боргу стосується лише заборони відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

При цьому, державний виконавець в ході виконавчого провадження, яке тривало лише 15 днів, не пересвідчився, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження та надання йому строку на добровільне виконання рішення, не зясував обсяг майна боржника, розмір його доходів, наявність коштів на рахунках, тощо.

За таких обставин, наявні підстави для задоволення скарги заявника в частині визнання неправомірною та скасування постанови від 08.07.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Що стосується вимог заявника про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 по виконанню рішення суду за виконавчим листом №554/86/2016 від 13.06.2016 року, суд вважає відмовити у задоволенні цих вимог за безпідставністю, оскільки заявник так і не обґрунтував та не конкретизував ці вимоги в ході судового розгляду.

Що стосується доводів старшого державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про пропуск скаржником строку на оскарження дій державного виконавця до суду, слід зазначити, що судом поновлено заявнику цей строк з-за поважності пропуску, ухвала суду чинна, а тому зазначені заявником обставини ніким не спростовані.

На підставі ст.ст.11,60, 208,210,218 ЦПК України та керуючись ст. ст. 383- 387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця; заінтересовані особи: Полтавський районний відділ державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, головний державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2, ОСОБА_3,- задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.07.2016 року, винесену головним державним виконавцем Полтавського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №51482776.

У задоволенні інших вимог скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5 днів з дня його проголошення в апеляційний суд Полтавської області через даний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: А.М. Чуванова