Справа № 370/1822/15-ц Головуючий у І інстанції Косенко А.В.
Провадження № 22-ц/780/3629/16 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 42 13.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Яворського М.А., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житлом,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що їй та відповідачці ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Добровільно встановити порядок користування житлом сторони не можуть.

Позивач просила встановити порядок користування вищевказаною квартирою: в користування позивача ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 19,0 кв.м. та балкон; в користування відповідача ОСОБА_3, виділити житлову кімнату площею 11,4 кв.м.; залишивши у спільному користуванні кухню, санвузол, коридор, вбудовану шафу.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12 квітня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав:

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволенні позову суд виходив із того, що відповідно до вимог ст.ст. 358, 364 ЦК України позивач уже скористалась правом на отримання компенсації вартості її частки у праві на спільну квартиру і судом було стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію вартості належної їй частки у спільному майні та припинено право власності.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 12 квітня 1995 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить по ? частини квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1. Спірна квартира двокімнатна, складається із двох ізольованих жилих кімнат, загальна площа 52,2 кв.м, житлова площа складає - 30,4 кв.м, перша кімната площею - 19,0 кв.м, кімната площею -11,4 кв.м (а.с. 11-13).

Згідно висновку експерта № 0960 від 06 жовтня 2014 року поділ спірної квартири згідно діючих вимог нормативних документів галузі будівництва не вбачається можливим.( а.с. 82-93).

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ від 11 листопада 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості ? частини за адресою АДРЕСА_1. Припинено право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири з дня отримання грошої компенсації. ( а.с. 33,65-68).

Відповідач добровільно вказане рішення не виконала, виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у віділлі державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами рішення суду на даний час не виконано. Відповідачка грошову компенсацію вартості ? частини квартири повністю не сплатила. Право власності ОСОБА_2 на ? частину спірної квартири не припинилось.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні спірною квартирою з приводу чого ОСОБА_2 зверталась за захистом свого права до уповноважених на це органів. (а.с. 120-125).

Учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому.

Колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги ОСОБА_2 про встановлення порядку користування майном підлягають до задоволення.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 794 грн. 81 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житлом задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1

Виділити в користування ОСОБА_2 житлову кімнату 19 кв.м. з балконом.

Виділити в користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 11 кв.м.

Залишити у спільному користуванні кухню, санвузол, коридор, вбудовану шафу.

Стягнути з ОСОБА_3 на коритсь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 794 грн. 81 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: