АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/388/16 Головуючий 1 інст. - Шарко О.П.
Справа № 645/8633/13-ц Доповідач - Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Житлового кооперативу «ПРОСТОР-13» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року по справі за позовом Житлового кооперативу (ЖК) «ПРОСТОР-13», ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватного підприємства «Уртіка-Діойса», третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Тонка Марина Олександрівна про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, визнання недійсним акту приймання - передачі нежитлових приміщень, скасування державної реєстрації та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ЖК «Простор-13», ОСОБА_8 звернулися до суду з вищевказаним позовом, який подалі уточнили. Посилалися на те, що житловий будинок № АДРЕСА_1 побудовано за кошти пайщиків - членів ЖБК «Простор», який був заснований у 1978 році з метою задоволення їх потреб у житловій площі шляхом будування багатоквартирного будинку. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 31 жовтня 1997 року за № 662 «Про затвердження актів приймання державними комісіями об'єктів житлово-громадського призначення» затверджено акт приймання до експлуатації державною комісією об'єкту житлово-громадського призначення, а саме - житлового будинку АДРЕСА_1, будинок в цілому передано на баланс ЖБК «Простор» та з цього моменту є його власністю. Згідно протоколу установчих зборів власників квартир вказаного будинку від 12 березня 2004 року було прийнято рішення про перейменування та перереєстрацію ЖБК «Простор» у ЖК «Простор-13».

01 червня 2003року між ЖБК «Простор» та ОСОБА_4 був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 1, відповідно до умов якого останній у користування були надані приміщення підвалу цього кооперативного житлового будинку. Орендовані приміщення відповідач використовувала для здійснення підприємницької діяльності, а саме в якості магазину по продажу продуктів харчування. Під час експлуатації приміщень ОСОБА_4 самовільно провела реконструкцію підвалу з влаштуванням окремого входу на вулицю. Незважаючи на те, що ОСОБА_4 є лише орендарем приміщень підвалу, вона звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на приміщення підвалу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29 лютого 2008 року за фізичною особою підприємцем (ФОП ) ОСОБА_4 визнано право власності на нежитлове приміщення - магазин, що складається з нежитлових приміщень підвалу: VII - торгівельний зал площею 12,6 кв.м, VIII - торгівельний зал площею 14,1 кв.м, IX - торгівельний зал площею 13,7 кв.м, XXIII - вхід у підвал площею 4,5 кв.м, XXIV - підсобне приміщення площею 2,6 кв.м, XXV - гардероб площею 3,8 кв.м, XXVI - санвузол площею 1.4 кв.м, в літ. «А-16» загальною площею 52,7 кв.м, які розташовані у будинку АДРЕСА_1.

10 квітня 2008 року ОСОБА_4 ( після зміни прізвища -ОСОБА_4) на підставі договору купівлі-продажу продала ОСОБА_6 нежитлові приміщення підвалу, а 22 квітня 2008 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 продав спірні нежитлові приміщення підвалу дочці ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка у той же день за договором позички нерухомого майна передала у користування нежитлові приміщення підвалу ФОП ОСОБА_4 У подальшому нежитлові приміщення підвалу за актом приймання -передачі майна від 01 червня 2011 року ОСОБА_5 передала до статутного капіталу ПП «Уртіка - Діойса».

Постановою Вищого Господарського Суду України від 13 листопада 2008 року рішення господарського суду Харківської області від 29 лютого 2008 року було скасовано і справу направлено на новий судовий розгляд.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09 грудня 2009 року у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 було відмовлено. Оскільки в

мотивувальній частині цього рішення суд встановив правомірність дій ФОП ОСОБА_4 щодо об'єкту нерухомості - підвального приміщення, ЖК «Простор-13» оскаржив це рішення. Постановою Вищого Господарського Суду України рішення господарського суду Харківської області від 09 грудня 2009 року та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 16 лютого 2010 року були скасовані, а справа повернута на новий судовий розгляд. У цій постанові колегія суддів Вищого Господарського суду України зазначала, що спірне приміщення є підвалом кооперативу житлового будинку № 32, що був введений в експлуатацію згідно рішення Харківської міської ради від 31 жовтня 1979 року та переданий на баланс ЖК «Простор-13», власники квартир - пайщики стали співвласниками допоміжних приміщень будинку, зокрема підвалу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2010 року в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 відмовлено. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29 листопада 2010 року рішення господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ФОП ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно.

Однак, у квітні 2011 року при отриманні представником ЖК «Простор-13» в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення у житловому будинку літ. «А-16» по АДРЕСА_1 позивач дізнався, що нежитлові приміщення підвалу VII, VIII, IX, XXIII, XXIV, XXV, XXVI не включені у перелік цього свідоцтва, оскільки зареєстровані за відповідачем ОСОБА_10

Позивачі вважали, що оскільки постановою Вищого Господарського Суду України від 13 листопада 2008 року скасовано рішення господарського суду Харківської області від 29 лютого 2008 року про визнання за ОСОБА_4 права власності на нежитлові приміщення підвалу, тому всі послідуючі дії відповідача ОСОБА_4 щодо розпорядження нерухомим майном - підвальними приміщеннями є незаконними та вчинені без відповідних правових підстав.

Позивач ОСОБА_8 зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1, а тому також вважає, що незаконним володінням та користуванням з боку відповідачів приміщеннями підвалу, які є допоміжними, порушуються його законні права та інтереси як співвласника житлового будинку.

У зв'язку з вищезазначеним позивачі просили визнати недійсним договір купівлі продажу нежитлових приміщень підвалу № № VII, VIII, IX, ХХШ, XXIV, XXV. XXVI в літ. «А-16», загальною площею 52,7 кв.м, розташованих у будинку № АДРЕСА_1, який укладений 10 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6; визнати недійсним договір купівлі-продажу вищевказаних нежитлових приміщень підвалу, укладений 22 квітня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5; визнати недійсним акт від 01 червня 2011 року прийому-нередачі приміщень підвалу № № УП, VIII, IX, XXIII, XXIV, XXV, XXVI в літ. «А-16», загальною площею 52,7 кв.м, у будинку № АДРЕСА_1 до статутного капіталу приватного підприємства «Укртіка-Діойса»; скасувати реєстрацію права власності на зазначені нежитлові приміщення підвалу за ОСОБА_5

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від

листопада 2014 року, позов ЖК «Простор-13» задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № № VII, IX, XXIII, XXIV, XXV, XXVI в літ. «А-16», загальною площею 52,7 кв.м по АДРЕСА_1, укладений 10 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тонкою М.О., за реєстровим № 1674. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № № VII, VIII, IX, XXIII, XXIV, XXV, XXVI в літ. «А-16», загальною площею 52,7кв.м по АДРЕСА_1, укладений 22 квітня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тонкою М.О., за реєстровим №1935. Визнано за ЖК «Простор-13» право власності на нежитлові приміщення підвалу № № VII, VIII, IX, XXIII, XXIV, XXV, XXVI в літ. «А-16», загальною площею 52,7 кв.м по АДРЕСА_1. У решті позовних вимог ЖК «Простор-13» відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_12 Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 4 листопада 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи у суді першої інстанції позивачі ОСОБА_13 та ЖК «Простор-13» ОСОБА_14 підтримали позовні вимоги за заявленими підставами та доповнили їх вимогами щодо витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_12 відповідних нежитлових приміщень та усунення перешкод у користуванні цими приміщеннями шляхом виселення ОСОБА_12 з цих приміщень.

Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_12 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів, що спірні нежитлові приміщення належать позивачам на праві власності, а ОСОБА_12 за договором купівлі - продажу від 22.04.2008 року придбано у власність нежитлові приміщення підвалу №№ VII, VIII, IX, XXIII, XХIV, XXV, XXVI в літ. „А-16", загальною площею 52,7 кв.м. Крім того, рішенням апеляційного суду Харківської області від 12.09.2012 року, що залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2012 року у цивільній справі № 2/1873/2011 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 та ЖК «Простор 13» до ОСОБА_4, ОСОБА_12, ПП «Уртіка Діойса» та КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про анулювання правової реєстрації права власності на нежитлові приміщення, витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкові від 29 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог житловому кооперативу «Простор-13» та ОСОБА_8 відмовлено.

В апеляційній скарзі ЖК «Простор-13», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги та не надано належної правової оцінки положенням статей 317, 319, 388 ЦК України, яким на його думку не відповідають спірні договори купівлі-продажу, укладені між відповідачами.

Вказує, що судом зроблений безпідставний висновок про те, що ЖК «Простор-13» не був власником приміщень підвалу, такі приміщення не є допоміжними, а також надав перевагу одним рішенням суду без врахування інших, які є в матеріалах справи.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року по даній цивільній справі зазначено, що відповідно до абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 (далі - Постанова) відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як роз'яснено у п. 10 зазначеної Постанови, не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Таким чином, оскільки ЖК «Простор- 13» не є стороною договорів купівлі-продажу, то визнання договорів недійсними є неналежним способом захисту прав позивача, і він має право на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України тільки витребувати майно, яке було предметом спірних договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом із тим ч. 3 ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи позивачі не були учасниками оспорюваних ними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, отже між ними та учасниками цих договорів, зокрема, відповідачами, не виникло зобов'язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, шляхом визнання його недійсним із застосуванням реституції.

Враховуючи вказану позицію Верховного Суду України, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України, положення діючого законодавства, з урахуванням висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в ухвалі від 25 лютого 2015 року, які згідно п. 4 ст. 338 ЦПК Україниє обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними на підставі ст. 388 ЦК України договорів купівлі - продажу, визнання недійсним акту прийому - передачі майна з зазначених у позові підстав, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання ЖК «Простор- 13» в апеляційній скарзі на положення статті 392 ЦК України як на підставу своїх позовних вимог щодо визнання права власності, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Визнання права власності в порядку вимог ст. 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-1912цс15.

Згідно з вимогами ст. 2 і ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності з 03.08.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Вказана правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду України від 01.09.2010 у справі № 6-5368св10, ухвалі від 17.02.2010 у справі № 6-26819св08, ухвалі від 13.10.2010 у справі № 6-3332св10 і відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Матеріали справи свідчать про те, що право власності ОСОБА_5, належним чином зареєстроване, а отже виникло у відповідності до положень статті 11 ЦК України, що встановлено рішенням апеляційного суду Харківської області від 12.09.2012 року по цивільній справі за позовом ЖК «Простор 13» та ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_12, приватного підприємства «Уртіка-Діойса», КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про анулювання правової реєстрації права власності на нежитлові приміщення, витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 травня 2012 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_8, ЖК «Простор-13» до ОСОБА_4, ОСОБА_12, ПП «Уртіка-Діойса», КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про анулювання правової реєстрації права власності на нежитлові приміщення, витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями. Зобов'язано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» анулювати правову реєстрацію права власності на нежитлові приміщення підвалу №№VІІ, VІІІ, ІХ, ХХІІІ, ХІV, ХХV, ХХVІ житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 52,7 кв. м. за ОСОБА_12, яке вона набула за договором купівлі-продажу від 22 квітня 2008 року. Витребувано майно: нежитлові приміщення підвалу №№VІІ, VІІІ, ІХ, ХХІІІ, ХІV, ХХV, ХХVІ житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 52,7 кв. м. із чужого незаконного володіння ОСОБА_12 Усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом зобов'язання ОСОБА_12 звільнити нежитлові приміщення підвалу №№VІІ, VІІІ, ІХ, ХХІІІ, ХІV, ХХV, ХХV.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2012 року скасовано рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 травня 2012 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_8, ЖК «Простор-13» до ОСОБА_4, ОСОБА_12, ПП «Уртіка-Діойса», КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про анулювання правової реєстрації права власності на нерухоме майно, витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями відмовлено.

При цьому під час розгляду вказаної цивільної справи апеляційним судом Харківської області встановлено, що витребувати відповідне нерухоме майно може лише власник такого майна, яким не є ні ЖК «Простор-13» ані позивач ОСОБА_8, право власності на відповідні нежитлові приміщення магазину, що знаходиться у підвальному приміщенні будинку по АДРЕСА_1 ніколи за вказаним кооперативом не реєструвалось.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2012 року відхилено касаційні скарги ОСОБА_8, ЖК «Простор-13», а рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2012 року залишено без змін.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обґрунтовано дійшов висновку про те, що позивачі не є власниками майна - нежитлових приміщень магазину, які вони намагаються витребувати та визнати за собою право власності.

Крім того в суді першої інстанції позивачами не доведено, що в спірних нежитлових приміщеннях наявні вузли управління (засуви, вентилі, крани) систем опалення, водопостачання і каналізації, вузли обліку електроенергії, що відносяться до житлового будинку АДРЕСА_1, і експлуатація жилого будинку неможлива без доступу до цих приміщень.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники ЖК «Простор-13» підтвердили відсутність у них доказів того, що спірні нежитлові приміщення призначені для забезпечення експлуатації будинку і є його невід'ємною частиною.

Виходячи з вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення якого ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: