Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Григорчук В.М.

за участю представника позивача: ОСОБА_1.

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

Представник ПАТ «Альфа Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення Права вимоги за Кредитним договором № 1701/1107/71-071 від 23 листопада 2007 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3, на користь ПАТ Альфа-Банк.Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ПАТ Альфа-Банк. 23 листопада 2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та фізична особа ОСОБА_3, уклали Кредитний договір № 1701/1107/71-071. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 35000,00 доларів США та зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Відповідач, неналежно виконує взяті на себе зобовязання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 01 жовтня 2015 року, має прострочену заборгованість: за кредитом 11073,12 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 235809,13 грн.; по відсотках 997,76 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 21247,93 грн.; пеня 178,81 дол. США., що по курсу НБУ на дату розрахунку складає 3807,87 грн. З метою забезпечення належного виконання зобовязання за Кредитним договором, 23 листопада 2007 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3, уклали Іпотечний договір № 1701/1107/71-071-Z-1, відповідно до якого відповідач передала Банку в іпотеку двокімнатну квартиру №280 в будинку №10/12 за адресою вул.Струтинської м.Рівне Рівненської області. Предмет іпотеки має загальну площу 48,0 кв.м., житлову площу 28,9 кв.м. і складається з двох кімнат в придатному для житла стані. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 210888,00 гривень, що за курсом НБУ на день укладення Іпотечного договору становить в еквіваленті 41760,00 доларів США. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ОСОБА_3, окрім предмету іпотеки, має у власності квартиру за адресою АДРЕСА_1 та 1/3 частку домоволодіння за адресою: Рівненська обл., Радивілівський р., с.Гайки-Ситенські, вулиця Миру, будинок 52. Вказує, що неможливо застосувати Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, тому представник позивача в рахунок погашення заборгованості просить задовольнити позовні вимоги та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві просив їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що рішенням Рівненського міського суду від 07 вересня 2015 року по справі № 569/9232/15-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, з відповідача стягнуто заборгованість на користь ПАТ «Альфа-Банк» в сумі 242 810 грн. 78 коп. та судові витрати в розмірі 2428,11 грн. Рішення набрало законної сили 30 жовтня 2015 року. 16 листопада 2015 року по справі № 569/9232/15-ц видано виконавчий лист. Останній платіж відповідачем за договором було здійснено 13 січня 2015 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Додатково пояснила, що позов є необґрунтованим, на кредитні відносини розповсюджується Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".Крім того строк позовної давності закінчився, просить його застосувати та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими сторони обгрунтовують свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Згідно вищезазначених договорів відбулося відступлення Права вимоги за Кредитним договором № 1701/1107/71-071 від 23 листопада 2007 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3, на користь ПАТ Альфа-Банк.

Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ПАТ Альфа-Банк.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

23 листопада 2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3, уклали Кредитний договір № 1701/1107/71-071, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 35000,00 доларів США та зобовязувалась повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07 грудня 2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Відповідач ОСОБА_3, неналежно виконує взяті на себе зобовязання, в результаті чого станом на 01 жовтня 2015 року, має прострочену заборгованість:

- за кредитом 11073,12 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 235809,13 грн.,

- по відсотках 997,76 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 21247,93 грн.,

- пеня 178,81 дол. США., що по курсу НБУ на дату розрахунку складає 3807,87 грн.

Останній платіж відповідачем було здійснено 13 січня 2015 року, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні, отже строк позовної давності не пропущений(а.с.57).

Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов Кредитного договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобовязання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Відповідач зобовязаний сплатити кредитору неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ст. 550 ЦК України Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

У звязку з систематичним порушенням відповідачем своїх обовязків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та п.п.8.1. Кредитного договору йому була нарахована пеня за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за Кредитним договором, 23 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3, укладено Іпотечний договір № 1701/1107/71-071-Z-1, відповідно до якого відповідач передала Банку в іпотеку двокімнатну квартиру №280 в будинку №10/12 за адресою вул.Струтинської м.Рівне Рівненської області. Предмет іпотеки має загальну площу 48,0 кв.м., житлову площу 28,9 кв.м. і складається з двох кімнат в придатному для житла стані. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 210888,00 гривень, що за курсом НБУ на день укладення Іпотечного договору становить в еквіваленті 41760,00 доларів США.

Представник позивача вказує про неможливість застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", так як у ОСОБА_3 окрім предмета іпотеки є нерухоме майно.

Вказана інформація спростовується копією договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 від 27 лютого 2008 року, договором дарування 1/3 частки домоволодіння за адресою: Рівненська обл., Радивілівський р., с.Гайки-Ситенські, вулиця Миру, будинок 52 від 26 березня 2008 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 грудня 2015 року та підтверджує, що ОСОБА_3 не є власником вказаного майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

За змістом ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до вимог ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до умов Іпотечного договору, а саме п. 11 Іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків:

●у випадку невиконання Боржником основного зобовязання;

●у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Іпотечного договору;

●у інших випадках, передбачених законодавством.

У разі порушення Боржником основного Кредитного договору та/або порушення Іпотекодавцем умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та/або Боржнику письмову вимогу про усунення порушення Основного зобовязання за Кредитним договором та/або зобовязань, передбачених Іпотечним договором, у тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у п.п. 12.3, 12.3.1 та 12.3.2 Іпотечного договору або на підставі окремого договору, який може бути укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України.

На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору, відповідачу було направлено вимогу, яка на дату подання позовної заяви відповідачем не виконана (а.с.58). З повідомлення про усунення порушень за вих. № 90000-102 б/б від 22 жовтня 2015 року вбачається, що відповідача попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки та про добровільне звільнення предмету іпотеки, зняття з реєстрації в разі невиконання порушеного зобовязання в тридцятиденний термін.

Рішенням Рівненського міського суду від 07 вересня 2015 року по справі № 569/9232/15-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, з відповідача стягнуто заборгованість на користь ПАТ «Альфа-Банк» в сумі 242 810 грн. 78 коп. та судові витрати в розмірі 2428,11 грн. Рішення суду набрало законної сили 30 жовтня 2015 року. 16 листопада 2015 року по справі № 569/9232/15-ц видано виконавчий лист. Постановами державного виконавця відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_4 від 21 грудня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, накладено арешт на все майно, звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_3, проте рішення суду від 07 вересня 2015 року є невиконаним.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобовязання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки.

А отже, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і пред'явлення позову про звернення стягнення є обґрунтованим.

Відповідно до ч.6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення Боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 ЗУ «Про іпотеку».

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Такий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року, який відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права.

Отже, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання.

07 червня 2014 набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон № 1304-VII), відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-57цс15 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд зробив правовий висновок про те, що поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання ( п. 2 ч.1 ст. 263 ЦК України).

Відтак, установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Враховуючи, що ОСОБА_3 порушила зобовязання перед банком, яке забезпечене іпотекою нерухомого майна, дотримання банком як іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про іпотеку", Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"ст.ст.61,213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити повністю.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1) за кредитним договором № 1701/1107/71-071 від 23 листопада 2007 року у розмірі 257 057 грн. 06 коп., з яких сума заборгованості за кредитом 235 809 грн.13 коп.; сума заборгованості за відсотками - 21247 грн. 93 коп.; пеня 3807 грн. 87 коп. перед Публічним акціонерним товариством "Альфа Банк"() звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме:

двокімнатну квартиру, загальною площею 48,0 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м., яка складається з двох кімнат в придатному для житла стані, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" судовий збір в розмірі 3855 (три тисячі вісімсот п'ятдесят пять)грн. 86 коп.

В порядку ст. 217 ЦПК України рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя -