У х в а л а

іменем україни

10 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 16 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 30 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 грн на термін до 25 січня 2010 року, зі сплатою 32 % на рік.

На забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, цього ж дня, між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_6 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 09 грудня 2015 року становить 34 232 грн 85 коп. та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6 628 грн 65 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 25 735 грн 97 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн та штрафу (процентна складова) в сумі 1 618 грн 23 коп.

Посилаючись на наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути вказану заборгованість в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нас свою користь.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 16 березня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Судами встановлено, що відповідно до умов кредитного договору термін його дії закінчився 25 січня 2010 року, останній платіж здійснений відповідачем 26 серпня 2010 року.

Тобто перебіг строку позовної давності було перервано боржником 26 серпня 2010 року, шляхом сплати заборгованості за кредитним договором, а отже саме з цієї дати у банка виникло права на звернення до суду із указаними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що звернувшись до суду з указаним позовом 18 лютого 2016 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що п. 6.8. договору передбачено строк позовної давності у 5 років за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, оскільки навіть з урахуванням збільшеного строку позовної давності, банк звернувся до суду поза його межами.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 16 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С.Висоцька

І.М. Фаловська