Номер провадження: 22-ц/785/900/16
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подало до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2015 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

До суду апеляційної інстанції, сторони не з'явилися, хоча повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74-77 ЦПК України.

Відповідно до ст. 305 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, судом першої інстанції було достовірно встановлено, що 07.03.2007р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 8-68/ПС-03/07, відповідно до якого Товариство надало останньому кредитні грошові кошти у розмірі 52000,00 доларів США, а ОСОБА_3 в свою чергу прийняв на себе обов'язок повернути кредит в повному обсязі не пізніше 06.03.2022 року, сплативши за його користування проценти в розмірі 14,60 % річних.

В той же день між Товариством та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір за умовами якого остання, як Іпотекодавець, в рахунок належного виконання прийнятого ОСОБА_3 кредитного зобов'язання, передала Банку - Іпотекодержателю, іпотеку у вигляді квартири АДРЕСА_1.

02.07.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів в рахунок погашення заборгованості, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги по кредитним зобов'язанням, в тому числі і за кредитним договором № 8-68/ПС-03/07.

В зв'язку з неналежним виконання прийнятих на себе зобов'язань по кредитному договору, у ОСОБА_3 виникла перед ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору, розмір якої станом на 28.07.2015р. складає 229 294,80 гривень, з якої 208 260,18 гривень - заборгованість по кредиту, 21 034, 62 гривень заборгованість по процентам.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 33 зазначеного Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно частини 3 ст. 36 Закону № 898-IV, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачити передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому ст. 37 цього Закону.

Статтею 37 зазначеного Закону передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

З договору іпотеки від 07.03.2007 року, вбачається, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

У пункті 4.3 цього договору сторони визначили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченими п. 4.4. цього договору. Зокрема п.4.4. договору визначає, що у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п. 4.1 цього договору Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів, в тому числі і шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У випадку прийняття Іпотекодержателем предмету іпотеки у власність це застереження вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя і цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателем на предмет іпотеки.

Таким чином, враховуючи наявність умов, визначених сторонами у договорі про іпотеку, суд першої інстанції вірно зазначив, що Іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк» мав право у досудовому порядку задовольнити свої вимоги шляхом реєстрації свого права власності на предмет іпотеки, який прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що при нереалізації свого права у вирішені спору в позасудовому порядку шляхом проведення реєстрації свого права власності на предмет іпотеки (ст.37 Закону 898-IV) банк має право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав, визначених ст. 39 ЗУ 898-IV.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносини і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги щодо права банку на обрання способу захисту своїх порушених прав, є неспроможними, враховуючі наявність умов, визначених сторонами у договорі про іпотеку від 07.03.2007р., відповідно яких Іпотекодержатель - ПАТ «Дельта Банк» має право, у досудовому порядку, задовольнити свої вимоги шляхом реєстрації свого права власності на предмет іпотеки, який прирівнюються до договору про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Відповідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому, колегія не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 305, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова