22-ц/775/732/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Харитонова Г.Л. Категорія 44 Доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Лісового О.О., Песоцької Л.І.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

02 листопада 2015 року позивач звернувся з даним позовом до ОСОБА_1, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, про виселення, зазначивши, що на підставі ордеру №010871 від 18.06.1986 р., виданого Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4, які були зняті з реєстрації 11.01.2011 року та 15.01.2015 року у зв'язку зі смертю. В даній квартирі на теперішній час без належних правових підстав мешкають ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_2, що підтверджується актом від 03.09.2015 року. Судовим рішенням від 02.07.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, виконавчого комітету про визнання права користування спірним жилим приміщенням відмовлено. Відповідач до теперішнього часу не зверталась до виконавчого комітету з заявою про постановку її та дитини на квартирний облік, як потребуючих покращення житлових умов. Виконавчій комітет Маріупольської міської ради рішення про виділення відповідачам квартири по АДРЕСА_1 не приймав. Ордер на квартиру відповідачу не видавався та договір найму житлового приміщення не укладався. Просив виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2016 року позов Виконавчого комітету Маріупольської міської Ради до ОСОБА_1, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Кальміуської рай адміністрації Маріупольської міської Ради, про виселення задоволено. Виселено відповідачів з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Маріупольської міської Ради судовий збір у розмірі 1218 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення від 2 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову. В скарзі ОСОБА_1 зазначала, що судом першої інстанції неповно були досліджені докази по справі, зокрема, висновок суду щодо відсутності ордеру на вселення її в спірну квартиру не відповідає дійсності, оскільки ордер № 02087 від 18.06.1986 року був виданий ОСОБА_3, сім'я якої складалася на час отримання квартири з чотирьох членів, однім з яких була ОСОБА_1. Вважає, що судом при ухвалені оскаржуваного рішення порушено норми ст.ст. 60, 212-214 ЦПК України.

Колегією суддів 12 жовтня 2016 року розглянуто справу у відсутності відповідача ОСОБА_1, яка приймала участь в розгляді справи 14 вересня 2016 року і давала пояснення по справі, а 28 вересня 2016 року, 05 жовтня 2016 року, 12 жовтня 2016 року не явилася до суду. Згідно з копією листка непрацездатності відповідач ОСОБА_1 з 03 жовтня 2016 року перебуває на лікарняному. Між тим, заяв про відкладення розгляду справи або про оголошення перерви по справі вона не надавала. Розгляд справи в апеляційному суді неодноразово переривався за заявою представника відповідача та у зв'язку із неявкою відповідача. Тому у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі ОСОБА_1.

Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Ореховим О.В. заявлено клопотання про перерву по справі у зв'язку із подачею касаційної скарги на рішення суду, яке стало підставою для ухвалення оскаржуваного рішення в даній справі, що також не є передбаченою законом підставою для відкладення перегляду оскаржуваного рішення по справі апеляційним судом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1, її представника адвоката Орєхова О.В., які просили задовольнити апеляційну скаргу, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача - Виконавчого комітету Маріупольської міської Ради - Шаврова М.О., пояснення представника третьої особи Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської Ради - Кубай Т.В., яка погодилася із апеляційною скаргою, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1, що діє в своїх та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, суд, враховуючи відсутність доказів видачі Виконавчим комітетом відповідачу ордеру для вселення у спірну квартиру або прийняття відповідного рішення про його надання, а також доказів щодо укладання договору найму спірної квартири з відповідачем, встановив, що відповідачі займають вказану квартиру без належних правових підстав, тобто як особи, що самоправно її зайняли.

З таким рішення суду колегія суду не може не погодитись, виходячи з наступного.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 18.06.1986 року головою виконавчого комітету Жданівської міської ради народних депутатів виданий ордер на сім'ю ОСОБА_3.з чотирьох осіб, до складу якої, крім ОСОБА_3, входили ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1 (на даний час ОСОБА_1.) (а.с.82, 86).

Згідно з особистим рахунком № НОМЕР_1 від 02.09.2016 року ОСОБА_1 04 листопада 2001 року знята з реєстрації зі спірної квартири АДРЕСА_1 та 11 грудня 2001 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.87).

Після смерті своєї матері - ОСОБА_3, яка була наймачем квартири, відповідач мала намір зареєструватися у спірній квартирі та переоформити на своє ім'я особовий рахунок, про що свідчить її заява від 19.11.2014 року директору ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя.

Згідно із відповіддю директора ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя від 22.11.2014 року, адресованої ОСОБА_1 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є державною, особовий рахунок відкритий на ОСОБА_3, яка 13 грудня 2010 року знята з реєстрації у зв'язку зі смертю. Станом на 22 листопада 2014 року за даною адресою має реєстрацію ОСОБА_4 Для оформлення реєстрації та переоформлення особового рахунку необхідна письмова згода ОСОБА_4,однак через заборгованість по квартирній платі у розмірі 5392,94 грн., питання про переоформлення особового рахунку та реєстрації ОСОБА_1 буде розглянуто лише при погашенні заборгованості.

31 листопада 2011 року ОСОБА_1 був укладений із ЖКП типовий договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, що утворилася станом на 01 грудня 2014 року (а.с.91).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 02.07.2015 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до Маріупольської міської ради, виконкому Маріупольської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 у листопаді 2014 року вселилася у це приміщення без згоди свого брата, який після смерті батьків залишився мешкати у квартирі АДРЕСА_1, та після смерті останнього, яка настала 13 грудня 2014 року, заявила про свої права на користування житловою площею. Разом з тим ОСОБА_1 вибула у грудні 2011 року з спірного жилого приміщення на постійне проживання за адресою кв. АДРЕСА_2, і таким чином втратила право користування спірним житлом. Зберігаючи право на постійне проживання у квартирі АДРЕСА_2, позивач за часів життя наймача спірної квартири не оформила своє право проживання у спірній квартирі, письмової згоди її брат, який був останнім наймачем квартири, на її проживання не давав, отже, не набула законних підстав для користування спірним жилим приміщенням. (а.с.9-12)

Згідно зі ст.31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством України, цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Відповідно до ст.43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно до ст.58 ЖК України, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видається громадянинові на підставі рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі проживають цу спірній квартирі без правових підстав.

Згідно зі ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

До такого висновку суд першої інстанцій дійшов на підставі з'ясування саме тих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були надані сторонами та досліджені в судовому засіданні.

Колегії суддів апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 також підтвердила, що за життя її брат відмовляв їй у наданні згоди на реєстрацію за адресою спірної квартири, у зв'язку із чим вона зверталася раніше до суду з позовом про визнання її права користування спірним житлом, в якому їй було відмовлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість позову і задовольнив вимоги про виселення відповідача. Рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не витребувані для дослідження інша цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання її права користування спірним житлом, в результаті розгляду якого їй було відмовлено, не мають значення по справі, оскільки жодним чином не обґрунтовані, не мотивовані, які саме обставини, досліджені під час розгляду даної справи, необхідно було прийняти до уваги суду першої інстанції під час розгляду позову про виселення відповідачів.

Не є слушними доводи скарги й про те, що суд не перевіряв обставини, встановлені іншим рішенням суду про відмову ОСОБА_1 в позові про визнання права користуванні спірною квартирою, керуючись вимогами ст. 61 ЦПК України, але не врахував, що такі обставини не були встановлені для неповнолітньої ОСОБА_2, тому висновки суду першої інстанції не відповідають усім обставинам справи. Відповідно до положень СК України місцем проживання неповнолітньої дитини є місце проживання її батьків, при цьому місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самою дитиною (ст.160 СК України). В будь-якому випадку, неможливо вирішувати питання права проживання неповнолітньої дитини без вирішення такого спору щодо її батьків.

Між тим, як вбачається зі справи, батько неповнолітньої ОСОБА_2 має право власності та право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, а матір - відповідач по справі - зберігає право користування приміщенням в квартирі АДРЕСА_2, тобто, не в спірному житлі (а.с.12). Згідно з положеннями ст. 64 ЖК України діти наймача відносяться до членів сім'ї наймача, якщо вони проживають разом із ним, і користуються разом із наймачем його правами.

Неможливо також погодитися із твердженнями апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що типовий договір від 31.11.2014 року, який був укладений між нею та ЖКП Іллічівського району, фактично вказує на те, що між сторонами був укладений договір найму спірної квартири. Однак доводи скарги не ґрунтуються на законі і суперечать обставинам справи, оскільки в листопаді 2011 року ОСОБА_1 був укладений із ЖКП тільки типовий договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги станом на 01 грудня 2014 року, при цьому ЖКП не є власником спірного житла. Крім того, відповідач згідно з положеннями ст.167 ЖК України втратила право користування спірною квартирою з дня вибуття.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково не прийнятий до уваги той факт, що відповідач входила до складу родини ОСОБА_3, коли її матір отримувала ордер на спірну квартиру, не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що після зняття з реєстрації та виселення з спірної квартири на інше постійне місце проживання ОСОБА_1 ордер на спірну квартиру їй не видавався. І такий висновок обґрунтовано викладений в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :

Є.Є. Мальцева

О.О. Лісовий

Л.І. Песоцька