Ухвала

іменем україни

14 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Зручна оплата», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкова Тамара Віталіївна, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 листопада 2010 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, з метою забезпечення виконання зобов'язань за яким 17 березня 2010 року між нею та банком було укладено договір іпотеки, предметом якої було нежитлове приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 розташоване в жилому будинку № А-5 у підвалі приміщення № 2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 26 листопада 2010 року між нею та банком було укладено додатковий договір № 1 до договору іпотеки. У рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2013 року звернуто стягнення на вказаний предмет іпотеки шляхом дозволу банку укладення договору та реалізації цього майна і право власності на це нерухоме майно перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Зручна оплата» (далі - ТОВ «Зручна оплата») на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 16 січня 2015 року між відповідачами.

Вважала, що договір купівлі-продажу від 16 січня 2015 року укладений з порушенням закону, оскільки про його вчинення та подальше відчуження належного їй нерухомого майна їй не було відомо. Зазначала, що при укладенні договору іпотеки банк ввів її в оману, оскільки цей договір не містить умов і правил, передбачених законодавством про захист прав споживачів для такого договору, внаслідок чого цей правочин не відповідає її внутрішній волі, тому повинен бути визнаний недійсним.

Ураховуючи наведене, позивачка просила визнати договір купівлі-продажу від 16 січня 2015 року недійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав приписи ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та направив повідомлення про намір продажу предмета іпотеки, яке отримано позивачкою 14 листопада 2014 року (т. 1 а.с. 66-68). Оскільки позивачка не скористалася своїм правом та письмово не повідомила банк про свій намір купити предмет іпотеки, між банком та ТОВ «Зручна оплата» було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке є предметом іпотеки.

Судові рішення відповідають вимогам ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і підстав, передбачених нормами ЦК України, для недійсності договору позивачка не довела.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик