АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1551/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2762/16Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Омельченко Л.М., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15 вересня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про виселення,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Дорош А.І.,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення, в якій вказав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1. У листопаді 2013 року він з відповідачами домовилися, що вони куплять за цією адресою його будинок за ціну еквівалент 19 тис. доларів США (ціна будинку становила еквівалент 21 тис. доларів США, але вони домовилися зменшити ціну на 2 тис. доларів США, оскільки на підготовку документів за цей будинок для оформлення договору купівлі-продажу вони витратять 2 тис. доларів США). 26.11.2013 р. він видав на ім»я ОСОБА_4 довіреність, завірену Тростянецькою сільською радою Полтавськго району. Він з відповідачами домовився, що останні у термін шести місяців з листопада 2013 року зобов»язані виготовити документи на цей будинок та розрахуватися зі мною у цей термін (на день розрахунку згідно курсу долара США) та оформити договір купівлі-продажу. На даний час відповідачі не виконали свої зобов»язання, документи не виготовили, повністю не розрахувалися, на даний час відповідачі сплатили йому 134 500 грн. та відмовляються в подальшому виконувати свої зобов»язання. На даний час у його будинку незаконно проживають відповідачі, чим порушують його законні права, заважають йому вільно користуватися належним йому на праві приватної власності будинком та у добровільному порядку виселятися не збираються. Просив суд розірвати попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом виселення відповідачів із житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

У червні 2016 р.позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій вказав, що у 1993 році йому було виділено та передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку на території с. В.Тростянець Тростянецької сільської ради загальною площею 0,20 га. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується архівними витягами про виділення та приватизацію земельних ділянок та державним актом на право приватної власності на землю від 09 серпня 1996 року. У цьому ж році, отримавши дозвіл на будівництво індивідуального будинку з господарськими будівлями, на вказаній земельній ділянці він побудував житловий будинок з господарськими спорудами, що підтверджується витягом з розпорядження про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку, проектом забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, паспортом на забудову садиби в сільському населеному пункті України. Даний будинок знаходиться за адресою АДРЕСА_1, підключений до зовнішніх мереж газопостачання, водопостачання, та електрозабезпечення, що підтверджується договором про користування електричною енергією, договором про надання послуг з газопостачання. Вказаний житловий будинок з господарськими спорудами є закінченим будівництвом та придатний для проживання. У даному житловому будинку проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_7 без будь-якої реєстрації на проживання та дозволу, чим порушують його право на користування та розпорядженням на власний розсуд його майном. Проживання відповідачів заважає йому оформити технічний паспорт на житловий будинок з господарськими спорудами, здійснити державну реєстрацію та отримати правовстановлюючі документи на нього. У листопаді 2013 року між ним та відповідачем відбулася домовленість про купівлю даного будинку за ціною 21 тисяча доларів США (на день розрахунку згідно курсу долара США). Після чого вони відразу почали проживати в спірному житловому будинку. Відповідачі за його довіреністю повинні були виготовити документи на будинок за 2 тисячі доларів США, тому кінцева договірна ціна була 19 тис. доларів США. Термін на розрахунок та виготовлення документів був шість місяців з листопада 2013 року. Проте, минуло більше 2 років, відповідачі проживають у будинку позивача, документи не виготовили, не здійснили з ним повний розрахунок, на сьогодні він отримав біля 134 500 грн., всі розписки знаходяться у відповідачів. Просив суд виселити відповідачів з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 вересня 2016 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про виселення - задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_7 з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в рівних частках сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 551грн. 21 коп.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у 1993 році ОСОБА_2 на підставі рішення 15 сесії 21 скликання Тростянецької сільської ради від 20.12.1993 року виділено та передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку на території с. В.Тростянець Тростянецької сільської ради загальною площею 0,20 га. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується архівними витягами про виділення та приватизацію земельних ділянок та державним актом на право приватної власності на землю від 09 серпня 1996 року серії НОМЕР_1 (а.с.54.55,97).

Як встановив місцевий суд, у 1993 році на вказаній вище земельній ділянці ОСОБА_2 розпочав будівництво житлового будинку з господарськими спорудами, що підтверджується витягом з розпорядження про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку від 22.10.1998 року за № 666, проектом забудови земельної ділянки індивідуального забудовника від 21.10.1998 року № 289 та паспортом на забудову садиби в сільському населеному пункті України від 18.03.1999 року №2 (а.с.8,11).

Даний будинок, знаходиться за адресою АДРЕСА_1, підключений до зовнішніх мереж газопостачання, водопостачання, та електрозабезпечення, що підтверджується договором про користування електричною енергією, договором про надання послуг з газопостачання (а.с.14-15,16-17,18).

Як встановив місцевий суд, вказаний житловий будинок з господарськими спорудами є закінченим будівництвом та придатний для проживання.

Право позивача щодо користування та розпорядженнч вказаним житловим будинком не оспорюється і не оспорювалося.

На даний час відповідачі проживаюит і даному житловому будинку без будь-якої реєстрації на проживання та дозволу позивача, чим порушують його право користування та розпорядження на власний розсуд своїм майном.

Проживання відповідачів заважає позивачу оформити технічний паспорт на житловий будинок з господарськими спорудами, здійснити державну реєстрацію та отримати правовстановлюючі документи на нього.

У листопаді 2013 року у ОСОБА_2 була домовленість з відповідачем про купівлю даного будинку за ціною 21 тисяча доларів США (на день розрахунку згідно курсу долара США). Після чого вони відразу почали проживати в спірному житловому будинку. Відповідачі за довіреністю позивача повинні були виготовити документи на будинок за 2 тисячі доларів США, тому кінцева договірна ціна була 19 тис. доларів США. Термін на розрахунок та виготовлення документів був 6 місяців з листопада 2013 року.

На сьогодні позивач отримав біля 134 500 грн., всі розписки знаходяться у відповідачів.

Відповідачі проживають у будинку позивача, документи не виготовили, не здійснили повний розрахунок з ОСОБА_2

Зазначені обставини підтверджуються наявними в справі доказами, а саме: витягом з розпорядження про дозвіл на будівництво (перебудову) індивідуального житлового будинку, виданого 22.10.1998 року на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 8), паспортом на забудову садиби в сільському населеному пункті України, виданого 18.03.1992 року №2 на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 11-12), проектом забудови земельної ділянки індивідуального забудовника (а.с. 13), договором № 642/13-П від 05.11.2013 року на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( а.с. 9), договором про користування електричною енергією від 10.09.2015 року на ім'я ОСОБА_2 ( а.с. 14-15), договором про надання послуг з газопостачання від 29.05.2001 року на ім'я ОСОБА_2 ( а.с. 16-17), договором на експлуатацію побутового газового лічильника № 1772 від 23.11.1996 року (а.с. 18),схемою та планом газопровода (а.с. 19-20), державним актом на право приватної власності на землю, виданого на ім'я ОСОБА_2, витягами з архівного відділу Полтавської районної державної адміністрації про надання дозволу на виділення земельної ділянки на ім'я ОСОБА_2, довідкою з Тростянецької сільської ради, згідно якої будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2

Задовольняючи позов, місцевий суд, встановивши вище вказані обставини, виходив з того, що у відповідності до вимог ст.ст. 319,321,383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, зокрема власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім»ї, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, прийшов до висновку про виселення відпвідачів зі спірного житлового будинку.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

При ухваленні судового рішення місцевий суд допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення вимог матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи судове рішення про виселення відповідачів з житлового будинку, місцевий суд по суті легалізував цей об»єкт як житловий будинок, оскільки позивач не має права власності на спірний об»єкт та сам визнає цей факт, надавши відповідачеві ОСОБА_4 довіреність на виконання представницьких функцій з питань оформлення прав на все належне йому за законом майно, його реєстрацію у відповідних органах.

Довідка, видана виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області від 05.07.2016 р. про те, що земельна ділянка площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель та споруд та незавершене будівництво належить ОСОБА_2, вказує на те, що об»єкт за адресою АДРЕСА_1 є об»єктом незавершеного будівництва, тобто не є об»єктом цивільних прав та не може перебувати у цивільному обороті у розумінні вимог ст.ст. 177, 178 ЦК України.

Як встановив місцевий суд та вважає доведеним факт, що у 1993 р. позивач розпочав будівництво житлового будинку, при цьому не звернув увагу на те, що дозвільні документи, а саме витяг з розпорядження про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку№666 видано 22.10.1998 року, у паспорті №15 на забудову садиби в сільському населеноиу пункті України значиться, що забудова ділянки дозволена розпорядженням голови районної державної адміністрації від 22.10.1998 року №666 (а.с. 8,11-12). Крім цього, у паспорті вказано, що на виділеній ділянці дозволено будівництво житлового будинку по типовому проекту №144-12№149 житловою площею 60,1 кв.м. на 5 кімнат, господарські будівлі: сарай 4,2х8,0 м -існуючий, літня кухня з гаражем 6,0х11,0 м- існуючі, колодязь - існуючий.

Як пояснив позивача у суді апеляційної інстанції, він не побудував житловий будинок, який вказано у паспорті на забудову, існує літня кухня, яка придатна для проживання і саме в ній проживають відповідачі та підлягають виселенню, але літня кухня за нормами ДБН не є житловим приміщенням.

При ухваленні судового рішення, місцевий суд безпідставно послався на те, що вказаний житловий будинок з господарськими спорудами є закінченим будівництвом та придатний для проживання. У матеріалах справи відсутні докази відносно того, який відсоток готовності має даний об»єкт незавершеного будівництва, чи він прийнятий в експлуатацію, чи проведена його державна реєстрація, чи значиться він у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто відсутні докази того, що даний об»єкт є житловим будинком.

Позивач, пред»являючи позов про виселення відповідачів з житлового будинку, самостійно обрав спосіб захисту порушеного права, при цьому послався на норми матеріального права, які передбачають захист права приватної власності. Якщо такий житловий будинок не значиться за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то у чому полягає порушення його прав на неіснуючий будинку.

При цьому, позивач не зазначив правову норму, на підставі якої відповідачі підлягають виселенню саме з літньої кухні, а не з житлового будинку, як встановлено колегією суддів. Місцевий суд прийшов до необгрунтованого висновку про те, що у даному випадку спірні правовідносини регулюються нормами права щодо захисту прав власності, оскільки позивач не має право власності на спірний об»єкт незавершеного будівництва.

Предметом даного спору є саме виселення відповідачів, тому інші правовідносини сторін, які склалися між ними, не можуть бути предметом судового розгляду. Місцевий суд вдався до встановлення інших фактичних обставин по справі, які не є предметом спору, та до їх правової оцінки, залишивши поза увагою вимоги процесуального закону, зокрема ч. 1 ст. 11 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверенням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено у суді апеляційної інстанції, відповідачі на підставі усної домовленості вселилися у літню кухню з дозволу позивача з метою у подальшому придбати у позивача домоволодіння, тобто без обумовлення строку проживання, при цьому, відповідних письмових договорів оренди (тощо) сторони не укладали. Позивач визнає факт вселення відповідачів у літню кухню за його згодою, тобто їх вселення не є самовільним. Підстав для виселення відповідачів фактично із літньої кухні, право власності на яку відсутнє, позивач не навів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у рішенні місцевого суду має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. 3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15 вересня 2016 року року- скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

С У Д Д І :