АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі Дима О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності ,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначав, що квартира №108, по вул. Драгоманова,23-а в м. Києві була отримана відповідачкою на сім'ю, членом якої він був, не зважаючи на те, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбу. Проте, сторони спільно проживали, частину коштів за кооперативну квартиру вносив він, у зв'язку із чим вважає, що він має право на половину вказаної квартири. Він нещодавно дізнався про те, що відповідачка одноособово зареєструвала за собою право власності на квартиру, що порушує його право власності, у зв'язку з чим він звернувся до суду з даним позовом про відновлення такого права, просив визнати за ним право власності на Ѕ частину спірної квартири.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

В судовому засідання апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 27 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого ОСОБА_3 міністрів Української РСР від 30.04.1985 р. №186, особі, прийнятій до членів житлово - будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_3 народних депутатів, надається в безстрокове користування окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім'ї, суми її пайового внеску та граничного розміру жилої площі, передбаченого пунктом 28 цього Примірного статуту.

Пунктом 28 Примірного статуту передбачено, що квартира надається членові кооперативу на членів його сім'ї, вказаних у заяві про вступ до кооперативу. До цієї заяви включаються члени сім'ї, які перебувають з ним на обліку бажаючих вступити до кооперативу. Крім того, вказаним Статутом передбачено, що надання квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться в межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пунктів.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 26.01.1988 року ОСОБА_2 разом з сім'єю із трьох чоловік (вона, дочка та син) взяті на квартирний облік для надання житлової площі, що підтверджується довідками Виконавчого комітету Дніпровського райвиконкому та Ватутінської районної ради народних депутатів м. Києва /а.с. 45, 46/.

29.05.1991 р. ОСОБА_2 стала членом ЖБК «Ромашка - 1», що підтверджується належними чином оформленою довідкою Житлово-будівельного кооперативу від 11.03.1996 р. за №87 /а.с. 58/.

Суд вірно взяв до уваги саме вказану довідку ЖБК «Ромашка - 1», оскільки довідка з печаткою ЖБК «Ромашка - 1», де визначена дата прийняття відповідачки в члени ЖБК 31.03.1991 р. /а.с. 47/, не містить штампу ЖБК, дати та номеру, а тому не є належним доказом.

Судом встановлено, що 05.08.1991 року згідно платіжного доручення № 144 Київським ПО хлібопекарської промисловості на рахунок ЖБК «Ромашка-1» було перераховано безоплатне погашення вартості кооперативного житла для працівника ОСОБА_2 в розмірі початкового внеску згідно додатка в сумі 14 929 крб. /а.с. 105/.

Згідно виписки з протоколу № 25 засідання профкому Київського хлібокомбінату № 1 від 13.01.1993 року та заяви ОСОБА_2 від 26.01.1993 року, останній було надано безпроцентну позику на погашення внеску за кооперативну квартиру в розмірі 185 000 крб., які Хлібокомбінатом № 1 на підставі платіжного доручення № 147 від 03.02.1993 року були перераховані на розрахунковий рахунок ЖБК «Ромашка-1» /а.с. 52-56/.

15.10.1993 року ОСОБА_2 в повному обсязі сплатила пайовий внесок за квартиру, внесла кощти в сумі 400000 крб. на свій рахунок в Ощадному банку, що підтверджується витягом з ощадної книжки на її імя (а.с.57), оригінал якої було оглянуто судом Апеляційної інстанції. Того ж дня відповідачка здійснила внесок на розрахунковий рахунок ЖБК «Ромашка-1» в розмірі 400 000 крб., перерахувавши кошти зі свого рахунку № 30471, відкритого 12.12.1989 року у Ватутінському відділенні Ощадбанку № 8415, на рахунок Кооперативу, що підтверджується довідкою по рахунку № 42-15/08 від 26.01.2016 року та платіжним дорученням № 297 від 20.10.1993 року /а.с. 59, 106/.

25.11.1993 року Виконкомом Київської міської ради народних депутатів був виданий відповідачці ордер на вселення її, дочки, сина та позивача, зазначеного як чоловік, хоча в офіційно зареєстрованому шлюбі сторони не перебували, в трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 41,24 м.кв. /а.с. 12/.

Як видно з довідки ЖБК «Ромашка-1» позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою спірної квартири як чоловік ОСОБА_2 (а.с40), хоча в зареєстрованому шлюбі сторони не перебували і не пербувають.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», в редакції Закону від 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Отже, право власності відповідачки на спірну квартиру АДРЕСА_2 виникло в жовтні1993 року після повної сплати нею пайового внеску /а.с. 59/.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що на квартирному обліку перебувала виключно ОСОБА_4 разом з дітьми, вартість квартири була повністю сплачена відповідачкою - частково за рахунок власних коштів, а частково за рахунок наданої підприємством позики, а належних доказів того, що спірне майно придбане внаслідок спільної праці сторін, як сімї, суду не надано.

Пунктом 6-1 ОСОБА_3 №9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18.09.1987 року розяснено, що відповідно до п.1 ст.17 Закону "Про власність" при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

Відповідно до правової позиці, викладеної в постанові Верховного Суду України при розгляді справи № 6-135цс13 від 25 грудня 2013 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказував, що з моменту отримання спірної квартири, він разом зі своєю сім'єю постійно проживав у цій квартирі, як чоловік відповідачки, хоча не був у зареєстрованому шлюбі з нею.

Посилання позивача на те, що пай за квартиру, крім отриманої відповідачкою безвідсоткової суди, виплачувався також за рахунок його особистих коштів, що підтверджується оповіщенням №187 від 18.03.1993 року (а.с. 13), відповідно до якого ним особисто було перераховано на рахунок ЖБК «Ромашка-1» в Харківському відділення Промбудбанку м.Києва кошти в розмірі 120 0000 рублів, а також сплачено комісію в розмірі 2400 рублів з призначенням платежу для погашення вартості трикімнатної квартири в ЖБК «Ромашка-1» відповідачки ОСОБА_2, колегія суддів не приймає до уваги,

В справі відсутні належні та переконливі докази, які б підтверджували, що дані кошти, що перераховані позивачем, надійшли саме на рахунок ЖБК «Ромашка-1» або на рахунок відповідачки, й спірну квартиру було придбано сторонами внаслідок спільної праці.

Разом з тим, із наявних у справі доказів: витягу з ощадної книжки на імя відповідачки, довідки Головного управління Ощадбанку по м. Києву та Київській області від 26.01.2016 р. за №42-15/08-№2, довідки по рахунку, платіжного доручення Ватутінського відділення Ощадбанку №297, а також довідок ЖБК «Ромашка-1» (а.с. 57, 59, 60, 105) видно, що ОСОБА_2 в жовтні 1993 року, а не в березні 1993 р.,як стверджує позивач, за рахунок особистих коштів повністю сплатила пайовий внесок за спірну квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено факту проживання позивача разом з відповідачкою однією сімєю без реєстрації шлюбу, а вже потім суд мав визначити правовий режим спірного майна цивільного подружжя,є безпідставними, оскільки у відповідності з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З позовної заяви вбачається, що позивач предявив вимоги про визначення права власності на нерухоме майно. Вимоги про встановлення факту проживання сторін однією сімєю останнім не заявлялися.

Суд першої інстанції повно й всебічно зясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1, обґрунтовано відмовивши в задоволенні позову.

Доводів, які б спростовували висновки суду, апеляційна скарга не містить.

Рішення суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам матеріального і процесуального закону, й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Судді: