печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Мотрич В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-банк», третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання припиненими правовідносин майнової поруки,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Правекс-банк», третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання припиненими правовідносин майнової поруки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.05.2007 р. між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 укладений договір про відкриття кредитної лінії № 5-042/070, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 74 000 дол. США, зі сплатою процентів у розмірі 15% річних строком з 18.05.2007 року до 20.06.2008 р. та зі сплатою процентів у розмірі 16% річних строком з 20.06.2008 року до 18.05.2012 р. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 22.05.2007 року між банком та позивачем ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 5-042/07Ф, згідно з яким позивач передав в заставу банку належне йому на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2014 року позовну заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково: у позові ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено; позовну заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 18.05.2012 року за № 5-042/07Ф у сумі 687 884,23 грн.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що: зобов'язання за кредитним договором (а як наслідок, і за договором іпотеки) є припиненими у зв'язку з неможливістю їх виконання, що стверджується рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2014 року; правовідносини майнового поручительства є припиненими у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності позичальника за основним зобов'язанням без згоди майнового поручителя та другим з подружжя як співвласником іпотечного майна; правовідносини майнової поруки є припиненими, оскільки строк встановлений законом для звернення з вимогою до поручителя, сплив; строк кредитного договору закінчився, а рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.07.2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» суму заборгованості у розмірі 687 884,23 грн., а відтак, кредитні правовідносини між сторонами припинено, між сторонами на даний момент існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини, що в свою чергу призводить до припинення договору іпотеки як похідного зобов'язання, у зв'язку з припиненням основного зобов'язання.

Оскільки дія іпотечного договору за припиненими кредитно-договірними зобов'язаннями, чинить власнику іпотечного майна - позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, то позивач звернувся з цим позовом до суду та просив визнати припиненими правовідносини майнової поруки, які виникли на підставі договору іпотеки № 5-042/07Ф від 22.05.2007 року, що укладений між АКБ «Правекс Банк» та ОСОБА_2

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав письмові заперечення, надав письмові заперечення, відповідно до яких договір поруки та договір іпотеки за своєю правовою природою є різними договорами, а відтак положення щодо припинення договору поруки не поширюються щодо договору іпотеки.

Треті особи до судового засідання не з'явились з невідомих причин. Тому суд, розгляну справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.05.2007 року між АКБ «Правекс-Банк» (яке змінило своє найменування на ПАТ КБ «Правекс-Банк») та ОСОБА_4 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 5-042/07Ф, згідно з яким банк надав позичальнику кредитну лінію в іноземній валюті для споживчих потреб у розмірі 74 000,00 дол. США, строком до 18.05.2012 року зі сплатою 15 % річних (а.с. 10-14).

20.06.2008 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до договору № 5-042/07Ф про відкриття кредитної лінії, за яким п. 1.2 кредитного договору викладено у новій редакції, а саме, встановлено відсоткову ставку у розмірі 16% річних з 20.06.2008 року (а.с. 15).

23.06.2008 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін та доповнень до договору № 5-042/07Ф про відкриття кредитної лінії, за яким змінено редакцію первісного договору про відкриття кредитної лінії. Зокрема, встановлено 16% річних за користування кредитом, починаючи з 20.06.2008 року по 18.05.2012 року (а.с. 16-18).

Крім того, 22.05.2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 5-042/07Ф, відповідно до якого ОСОБА_2, як поручитель, зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання у повному обсязі зобов'язань позичальника ОСОБА_4 за договором про відкриття кредитної лінії № 5- 042/07Ф від 18.05.2007 року.

26.06.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін та доповнень до договору поруки № 5-042/07Ф від 22.05.2007 року, відповідно до якого поручитель солідарно з основним боржником відповідає і в порядку подальших можливих змін до кредитної угоди.

Вказане стверджується рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2014 року (а.с. 23-24), що відповідно до ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не потребує доказування.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1, 2 ст 553 ЦК України).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Частиною першою ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (еубсидіарну) відповідальність поручителя.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_2 є іпотекодавцем відповідно до договору іпотеки № 5-042/07Ф від 22.05.2007 року, за умовами якого іпотекодавець для забезпечення виконання у повному обсязі зобов'язань позичальника ОСОБА_4 перед кредитором за договором про відкриття кредитної лінії № 5-042/07Ф від 18.05.2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 19-21).

Відповідно до п. 5.3 договору іпотеки договір іпотеки набуває чинності з моменту його підписання сторонами і нотаріального посвідчення і діє до повного розрахунку позичальника з іпотеко держателем за основним зобов'язанням.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Відповідно до п. 23 Постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди, при вирішенні спорів за участю майнових поручителів, мають виходити з того, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про заставу», ст. 1,11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до ст. 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст. 553-559 ЦК України), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Разом з тим, договір поруки та договір іпотеки є двома різними видами забезпечення основного зобов'язання та регулюються різними правовими нормами, зокрема, забезпечення виконання зобов'язання заставою регулюється параграфом 6 глави 49 розділу І Книги 5 ЦК України та спеціальним Законом, де визначено підстави припинення застави (іпотеки), а забезпечення виконання зобов'язання порукою - параграфом 3 глави 49 розділу І книги 5 ЦК України, де визначено підстави припинення поруки і припинення дії договору поруки не є підставою для припинення договору іпотеки, який діє до повного виконання боржником основного зобов'язання перед кредитором. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Отже у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов'язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору.

Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

За змістом ст. 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки). Оскільки покладення на особу, яка видала забезпечення, цих ризиків відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення.

Статтею 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк. У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року № 6-216цс14,

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Крім того, відповідно до п. 10.5 договору про відкриття кредитної лінії, п. 5.3 іпотечного договору встановлено, що даний договір діє до повного виконання зобов'язань за ним.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки припиненим.

Доводи позивача про те, що договір іпотеки є припиненим у зв'язку у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності позичальника за основним зобов'язанням без згоди майнового поручителя та другим з подружжя як співвласником іпотечного майна є безпідставними, оскільки п. 1.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника перед іпотекодержатлем за договором про відкриття кредитної лінії та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, передає в іпотеку іпотекодержателю належну йому на праві власності нерухоме майно.

При цьому, дружина позивача надала згоду на передачу квартири в іпотеку (а.с. 22).

Отже, укладення додаткових договорів до кредитного договору, додаткових договорів до договору поруки, якими збільшено відсоткову ставку за користування кредитом, не є підставою для припинення договору іпотеки.

Посилання позивача, що договір іпотеки є припиненим, оскільки строк встановлений законом для звернення з вимогою до поручителя, сплив, а посилання у договорі іпотеки на його дію до повного виконання зобов'язань сторонами є неконкретизованим, також не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, виходячи з такого.

Дійсно строк погашення кредиту ОСОБА_4, який забезпечувався порукою та іпотекою, визначено до 18 травня 2012 року і закінчився загальний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України.

Разом з тим, п. 5.3 іпотечного договору встановлено, що даний договір діє до повного виконання зобов'язань за ним.

Розділом 3.1 договору іпотеки визначено способи задоволення вимоги іпотекодержателя шляхом позасудового урегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки або на підставі рішення суду.

Отже, відповідач ПАТ КБ «Правекс-Банк» вправі задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, що належить позивачу, на підставі одного з вказаних варіантів.

Проте, будь-яких доказів того, що відповідач ПАТ КБ «Правекс-Банк» задовольняє чи ні свої вимоги за кредитним договором за рахунок іпотечного майна суду не надано.

Судом також встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2014 року позовну заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково: у позові ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено; позовну заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнутоз ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 18.05.2012 року за № 5-042/07Ф у сумі 687 884,23 грн.

Проте, наявність вказаного рішення не свідчить про припинення кредитно-зобов'язальних правовідносини між сторонами, у зв'язку з чим не призводить до припинення договору іпотеки як похідного зобов'язання.

Крім того, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір відповідачем позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. 553, 554, 598 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст. 10, 57, 60, 209, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-банк», третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання припиненими правовідносин майнової поруки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Батрин