Справа № 520/5884/16-ц
Провадження № 2/520/3366/16
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Куриленко О.М.
за участю секретаря - Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб Одеської міської ради, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксани Михайлівни,
23 травня 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який в подальшому було уточнено та згідно редакції від 14.08.2016 року просив суд визнати за ним, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом на обов'язкову частку спадкового майна, а саме: на 5/36 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що складається з літ. «А» житлового будинку (будівлі) загальною площею 86,4 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м., літ. «Б» сарай, літ. «В» гараж -веранда, літ. «Г» вбиральня, літ. «Д» сарай, літ. «Е» сарай, літ. «Ж» дешева, літ. «З» літня кухня, «1-2 огорожа, І мостіння, ІІ водяна шахта», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 0,0678 га. та 1/9 частку земельної ділянки за цільовим призначенням для садівництва, загальною площею 0,0678 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належали матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.
Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_5, після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 5/6 часток житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями та 2/3 часток земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач зазначає, що при житті померла ОСОБА_5 склала заповіт, за яким все своє майно заповіла сину ОСОБА_2, однак позивач стверджує, що він є інвалідом третьої групи з дитинства, а від так незалежно від змісту заповіту успадковує не менше ? частини спадкового майна.
Позивач вказує на те, що у встановлений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно.
Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло.
Представник третьої особи Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 30.06.216 року від представника ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.
Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксана Михайлівна також у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис за НОМЕР_3, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2.
Після її смерті відкрилась спадщина на: ? частини житлового будинку з надвірними спорудами що знаходиться у АДРЕСА_1, що належать померлій на підставі Свідоцтва права на спадщину за законом від 21 лютого 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Підгірняк О.А., зареєстрованого у реєстрі за № 4-346; 1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами що знаходиться у АДРЕСА_1, що належать померлій на підставі Свідоцтва права на спадщину за законом від 21 лютого 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Підгірняк О.А., зареєстрованого у реєстрі за № 4-349; 2/3 частини земельної ділянки, що знаходиться у місті АДРЕСА_1, загальною площею 0,0678 га, що належить померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_4.
За життя, а саме 18 травня 2013 року, ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе своє майно з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати, і на що вона за законом матиме право, а також належну їй частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки, площею 0,0678 га, що розташована на території АДРЕСА_1, заповіла своєму синові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Зазначений правочин посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лукашовою Н.А., та зареєстрований в реєстрі за НОМЕР_5.
Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи
Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 на підставі ст. 1234 ЦК України використала своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначив спадкоємцем свого майна ОСОБА_2.
Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину.
Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно статті 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1, є сином спадкодавця ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, та згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 є інвалідом ІІІ групи з дитинства.
У відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно ч. 2 ст. 1241 ЦК України, до обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.
На підставі п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.
Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону
Перелік таких осіб, визначений вищевказаною статтею Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця (в тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою (вдівцем), непрацездатними батьками (усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.
Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. Продовження особою трудової діяльності після досягнення загального пенсійного віку не позбавляє права на обов'язкову частку у спадщині. Однак, вихід на пенсію на пільгових підставах права на обов'язкову частку у спадщині не дає.
Обов'язкова частка у спадщині визначається в розмірі ? частини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мали б право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту.
Право на обов'язкову частку в спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців на її отримання, а також місця проживання спадкоємця. Але, якщо інші спадкоємці заперечують проти видачі свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку, то вони вправі звернутися з відповідним позовом до суду.
У встановлених законом випадках суд, з урахуванням відносин між спадкоємцями, що мають право на обов'язкову частку (а також за інших обставин, що мають істотне значення), може зменшити її розмір. Це може бути, наприклад, коли здійснення права на обов'язкову частку у спадщині перешкоджає можливості передати спадкоємцеві за заповітом майно, яким спадкоємець, що має право на обов'язкову частку, за життя спадкодавця не користувався, а спадкоємець за заповітом використовував його для проживання (будинок чи інше житлове приміщення). Можуть бути враховані відносини між спадкоємцями і спадкодавцем, які існували за життя останнього, а також інші обставини, які мають істотне значення (наприклад, майновий стан спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині).
Для визначення розміру обов'язкової частки у спадщині важливим є визначення кола осіб, які б могли спадкувати за законом у разі відсутності заповіту, та визначення складу майна, з якого складається спадщина.
До обов'язкової частки зараховується все, що особа, яка має право на таку частку, отримує зі спадщини за будь-якою підставою: вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість встановленого на її користь заповідального відказу, банківський вклад, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.
Спадкоємці інших черг, а також онуки і правнуки спадкодавця, батьки яких померли до відкриття спадщини, не мають права на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом. Позбавлення права на обов'язкову частку в спадщині закон не передбачає, але спадкоємець може відмовитись від отримання свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку, звернувшись з заявою до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщин.
Якщо спадкоємець, який має право на обов'язкову частку у спадщині, не прийме спадкове майно у встановлений законом строк чи відмовиться від спадщини, майно успадковується спадкоємцями за заповітом.
Обов'язкова частка визначається шляхом визнання права за спадкоємцем на ідеальну частку спадщини чи виділенням йому при розділі визначених речей із спадкової маси. Якщо заповідається не все майно, обов'язкова частка виділяється, в першу чергу, за рахунок не заповіданої частини, а при її недостатності - за рахунок заповіданої.
Окрім тог,о згідно рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2014 від 11 лютого 2014 року, у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України вбачається, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.
Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 31.01.1992 року №2 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" передбачено, що спадкоємець, який претендує на обов'язкову частку у спадщині, повинен подати заяву про прийняття спадщини. Фактичне прийняття обов'язкової частки у спадщині законодавством не передбачено. Тобто, згідно діючого цивільного законодавства України, спадкодавець може в заповіті заповідати майно одному чи кільком спадкоємцям за законом, позбавити права на спадкування одного чи уcix спадкоємців за законом, заповідати своє майно будь-яким особам, в тому числі стороннім. Проте, він не може позбавити права на спадкування ociб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині.
В установлений ст. 1270 ЦК України строк, а саме 16 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3. У зв'язку з чим нотаріусом було заведено спадкову справу НОМЕР_6, копія якої наявна в матеріалах справи.
Проте, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. Постановою від 18.11.2014 року № 241/02-31 у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу було відмовлено у зв'язку з не поданням документів, необхідних для вчинення вищезазначеної нотаріальної дії.
Згідно п. 2 ч. 1ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_5 її син ОСОБА_1 був непрацездатним, а тому має право на обов'язкову частку відповідно до вимог ч.1ст. 1241 ЦК України.
Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності.
В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права (ч. 2 п. 1 ст. 16 ЦК України).
За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов'язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.
При вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 59, 60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1220 ч. 2, 1223 ч.1, 1241, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб Одеської міської ради, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксани Михайлівни - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності, в порядку спадкування за законом, на обов'язкову частку спадкового майна, а саме: на 5/36 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що складається з літ. «А» житлового будинку (будівлі) загальною площею 86,4 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м., літ. «Б» сарай, літ. «В» гараж - веранда, літ. «Г» вбиральня, літ. «Д» сарай, літ. «Е» сарай, літ. «Ж» дешева, літ. «З» літня кухня, «1-2 огорожа, І мостіння, ІІ водяна шахта» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 0,0678 га. та 1/9 частку земельної ділянки за цільовим призначенням для садівництва, загальною площею 0,0678 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належали матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Куриленко О. М.