Справа № 346/1536/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1656/2016
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю.Р.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Соколовського В.М., Беркій О.Ю.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки і піклування в особі Коломийської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 червня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що з 2004 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого народилася дочка ОСОБА_5. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22.12.2005 року з відповідача ОСОБА_3 розпочато стягнення аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частка від усіх доходів. У 2007 році шлюб між сторонами розірвано.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не бере участі в утриманні, вихованні, навчанні дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не цікавиться її життям, не відвідує та не телефонує, ухиляється від сплати аліментів, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав щодо дочки ОСОБА_5.

Крім того, позивач вказала, що утримання дитини, яке вона здійснює самостійно, потребує значних матеріальних витрат, а тому просила суд збільшити розмір аліментів на дитину з 1/4 до 6/20 (30%) часток від розміру усіх доходів відповідача.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_5.

Представник апелянта вважає, що позивачем доведено обставини ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки ОСОБА_5. Зокрема суду надано письмові докази, які свідчать, що відповідач ухиляється від матеріального утримання дочки, погашає заборгованість по аліментах лише після застосування до нього примусових заходів, таких як привід, обмеження виїзду за кордон, звернення до суду з позовом про стягнення пені за несплату аліментів, звернення до органу опіки і піклування та до суду з клопотанням позбавити його батьківських прав.

З 2005 року відповідач ОСОБА_3 не виконує встановлених Сімейним кодексом та Законом України «Про охорону дитинства» батьківських обов'язків, що відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо дочки ОСОБА_5.

Однак судом не надано належної правової оцінки вказаним обставинам справи та безпідставно не взято їх до уваги при ухваленні рішення.

З наведених підстав представник апелянта просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо дочки ОСОБА_5 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримав в повному обсязі.

Відповідач скаргу не визнав, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що з 28.07.2004 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано 26.12.2007 року (а.с.6).

Від шлюбу у сторін спору народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22.12.2005 року з ОСОБА_3 розпочато стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно з 12.12.2005 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12-13).

Встановлено, що дитина - ОСОБА_5 проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9) .

Відмовляючи в задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено передбачених законом підстав для збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням Калуського міськрайонного суду від 22.12.2005 року.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, а тому його законність і обгрунтованість не перевіряється.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками ОСОБА_3, які б свідчили про ухилення від виховання дочки ОСОБА_5, і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України. Судом також відхилено висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція), ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст. 9 Конвенції).

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Як роз'яснено у п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, якінезаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В спірному випадку, суд першої інстанції дав правильну оцінку обставинам у справі та прийшов до обґрунтованого висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який суд може застосувати, як міру відповідальності до батьків, в тому числі, з метою захисту інтересів дитини.

Разом з тим, доводи сторони апелянта не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять достатніх доказів, що засвідчують наявність в діях відповідача винної поведінки, а також наявність інших конкретних обставин, що вказують на необхідність застосування такого крайнього заходу.

Посилання апелянта на повну відсутність участі відповідача в житті дочки ОСОБА_5 протягом тривалого часу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в сукупності інших доказів наявних в матеріалах справи та враховуючи пояснення самого відповідача в засіданні апеляційного суду, така обставина не може бути визначальною для позбавлення батьківських прав.

Зокрема, судом правильно враховано життєві обставини відповідача, його місце проживання та сезонний характер роботи в різних місцях, відсутність контакту з колишньою дружиною щодо спілкування з дочкою.

Також обґрунтовано не взято судом до уваги і висновок органу опіки та піклування, який в силу вимог ст. 212 ЦПК України не має для суду наперед встановленого значення і оцінений судом у сукупності з іншими доказами у справі.

Затримка із сплатою аліментів, допущена з поважної причини, не може розглядатися як доказ ухилення від виконання особою своїх батьківських обов'язків.

У зв'язку з відсутністю інших доказів ухилення батька дитини від виконання своїх батьківських обов'язків, колегія суддів апеляційної інстанції не встановила передбачених ст.164 СК України підстав для позбавлення його батьківських прав

Тому, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Соколовський В.М.

Беркій О.Ю.