Справа № 592/7162/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/20/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 вересня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 вересня 2015 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення кожним з них повноліття, починаючи стягнення від дня предявлення позову 28 липня 2015 року та постановлено сплачувати аліменти їх матері ОСОБА_3.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Вказане рішення суду представник позивача оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити і ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно на утримання спільних дітей, тобто по 1500 грн. на кожну дитину.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не сприяв повному, обєктивному та неупередженому розгляду даної справи, зокрема, не перевірив доводи позивача про те, що відповідач, маючи додатковий заробіток, приховав від суду реальні доходи, які отримував, в тому числі і від приватної підприємницької діяльності, а також не надав належної оцінки наданим позивачкою доказам.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що визначений судом першої інстанції вид стягнення аліментів у вигляді частки від доходу, а відтак, і її розмір, не відповідають як вимогам законодавства, так і зібраним у справі доказам, оскільки аліменти є занадто малими і на них не можна забезпечити належне утримання дітей, враховуючи, що позивачка проживає разом з ними в орендованій квартирі, за яку сплачує самостійно, син навчається в першому класі, а дочка відвідує дитсадок та танцювальний гурток і все це потребує значних матеріальних затрат, у звязку з чим правильнішим було б, на думку представника позивача, стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісяця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги та відповідача ОСОБА_5 і його представника адвоката ОСОБА_8 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 04 серпня 2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. За цей час у них народилось двоє дітей: 26 квітня 2008 року син ОСОБА_9 та 18 червня 2010 року дочка ОСОБА_10, батьком яких є відповідач ОСОБА_5 (а.с.8, 13, 14).

Відповідач з 2010 року працює в ТОВ «МР» інженером-механіком і загальна сума його заробітної плати за період з березня 2015 року по серпень 2015 року становила 11000,55 грн., що вбачається з відповідних довідок про доходи (а.с.39, 40, 56).

Згідно наданих розписок позивачка отримала від відповідача грошові кошти: 18 червня 2015 року в сумі 2000 грн. на утримання дітей, 10 липня 2015 року в сумі 2000 грн., 15 серпня 2015 року 1000 грн. та здійснили покупки на суму 2505 грн., 22 серпня 2015 року 500 грн. на транспортні витрати, 31 серпня 2015 року в сумі 3778 грн. на погашення боргу по оплаті за житло, де вона проживає разом з дітьми (а.с.48, 49, 50, 51, 52).

Як зазначено у довідці дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 514 у м. Києві, діти сторін з 2011 року і станом на 30 квітня 2015 року відвідували цей заклад (а.с.12, 60).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько спільних з позивачкою дітей, зобовязаний також приймати участь в їх утримуванні до досягнення кожним з них повноліття. При цьому, суд першої інстанції встановив, що відповідач має регулярний щомісячний дохід, тому визначив розмір аліментів на двох неповнолітніх дітей у частці від його заробітку, у розмірі по 1/3 частки на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що позивач не довела підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними і обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як передбачено вимогами ч.ч.1, 2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В той же час, у ч.1 ст.184 СК України йдеться про те, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, доводи апеляційної скарги щодо задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісяця зводяться до того, що відповідач, окрім офіційної роботи в ТОВ «МР», де він фактично отримує значно більший розмір заробітної плати, ніж про це зазначено у довідці, виданій за місцем його роботи, має ще додаткові доходи і від підприємницької діяльності, у звязку з чим має можливість сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги вказані доводи апеляційної скарги, оскільки позивачка не надала належних і допустимих доказів того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також інші обставини, що мають істотне значення, для того, щоб визначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісяця.

Зокрема, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та отримує високі доходи від продажу дистиляторів для очищення води за допомогою мережі Інтернет, не в повній мірі знайшли своє підтвердження матеріалами справи, так як в судовому засіданні суду першої інстанції відповідач з цього приводу пояснив, що дистиляторами він не займається з зими минулого року, оскільки це не вигідно, що знайшло підтвердження матеріалами справи. Так, з доданих позивачкою до апеляційної скарги роздрукованих з інтернет-ресурсу листів щодо продажу дистиляторів очищення води вбачається, що останні записи на сайті були зроблені ще 13 грудня 2014 року (а.с.80-92), після чого ніяких оновлень не було.

Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець чи здійснює будь-яку іншу діяльність, від якої отримує додатковий заробіток (дохід), чого не вбачається і в довідці ДПІ у м. Сумах (а.с.72).

Також позивач не довела, що за місцем роботи відповідач отримує значно більший розмір заробітної плати, ніж про це зазначено в офіційних довідках.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом першої інстанції до стягнення розмір аліментів є меншим, ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки законодавчо мінімальний розмір аліментів встановлений у розмірі 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України), і вказана законодавча гарантія дотримана судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, враховуючи і обставини того, що позивачка також приймає участь в утримуванні дітей.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей у частці від заробітку, а саме: у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, так як при ухваленні рішення суд врахував, що відповідач має постійне місце роботи, де отримує щомісяця заробітну плату, а також він сам надавав позивачці кошти на різні потреби для утримування дітей і, крім того, суд виходив із засад розумності і справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 вересня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -