АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів: Перепелюк І.Б., Савчук М.В.

за участю секретаря Окармус О.М.

за участю: представника позивача Бацей Т.М., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту та за зустрічним позовм ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року в частині,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення з них солідарно заборгованості, яка утворилася станом на 02 лютого 2015 року через неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором №CVA0АК00011213 від 28 лютого 2007 року в розмірі 17 828,99 дол. США, що складається з: 3430,34 дол. США заборгованості за кредитом; 3261,91 дол. США заборгованості по процентах за користування кредитом; 90,45 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом; 11046,29 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Зазначало, що відповідно до укладеного з ОСОБА_2 кредитного договору банк надав, а відповідач отримав кредит в сумі 7177,64 дол. США зі щомісячним строком погашення кредиту, відсотків терміном до 25 лютого 2010 року.

Справа №22ц-101/16 Головуючий у 1 інстанції Казюк О.О.

Категорія 19/27 Доповідач Чупікова В.В.

Належне виконання зобов'язань за кредитним договором №CVA0АК00011213 забезпечено договором поруки №CVA0АК00011213 від 28 лютого 2007 року, який укладений між банком та поручителем - відповідачем у справі ОСОБА_3, який зобов'язався нести перед банком солідарну відповідальність за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором.

06 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору кредиту. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ПАТ КБ «Приватбанк», укладаючи з ним договір кредиту у 2007 році, не в праві був видавати кредит в іноземній валюті, оскільки грошовою одиницею України є гривня, а відтак грошове зобов'язання в договорі споживчого кредиту повинно було бути виражене в національній валюті України, яка є єдиним законним платіжним засобом в Україні. При цьому банком не підтверджено отримання відповідної ліцензії для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті. Зазначав також, що умови кредиту є несправедливими, оскільки передбачають повернення кредиту у валюті, всі ризики знецінення національної валюти перекладено на нього, як споживача кредитних послуг,що є підставою визнавати вказаний кредитний договір недійсним відповідно до п.2 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». На порушення п.2 ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» відповідач не надав йому в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту перед укладенням кредитного договору. Наведене призвело до неправильного встановлення щомісячного платежу по кредиту у розмірі 249,02 дол. США. Банк включив до договору умови, які є несправедливими і зумовили істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків, а саме: винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, пені у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки, але не менше 1 грн., що зумовило розмір пені в позові, яка 1,5 рази перевищує розмір кредиту. Вважає, що кредитний договір в частині визначення валюти кредитування, як дол. США, вчинений для приховання укладення договору з надання кредиту в національній валюті і є удаваним. Також вважає, що банк на стадії переддоговірної роботи, при укладені кредитного договору використав нечесну підприємницьку практику та ввів його в оману (а.с.92,182-185 в т.1).

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 2 лютого 2015 року за кредитним договором від 28 лютого 2007 року в сумі 10 591,05 дол. США, що за курсом 16,14 НБУ від 2 лютого 2015 року складає 170 939,54 грн., з яких: 3430,34 дол. США - заборгованість за кредитом; 3261,91 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 90,45 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 3808,35 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 3 лютого 2014 року по 2 лютого 2015 року.

В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПиватБанк» відмовити, позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, визнати недійсним кредитний договір №CVA0АК00011213 від 28 лютого 2007 року.

Зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не видавав йому кредит в іноземній валюті, а тому у позичальника в свою чергу не може виникати обов'язок повертати банку кредитні кошти в іноземній валюті, кошти на придбання автомобіля були перераховані в розмірі 35 500 грн.

Також зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на пропуск строку позовної давності з боку ПАТ КБ «ПриватБанк», який звернувся в суд лише 28 лютого 2015 року, тобто більш ніж через 5 років після кінцевої дати сплати останнього платежу по кредиту. Відповідно до умов договору кредит надано на строк 28 лютого 2007 року по 25 лютого 2010 року, з періодом плати з «15» по «19» число кожного місяця, тобто строк позовної даності по кожному платежу починається з 20 числа кожного місяця. Суд першої інстанції в порушення вимог ст.264 ЦК України вважав, що перебіг позовної давності перервався 26 лютого 2014 року зарахуванням 1909,43 дол.США, отриманих від реалізації предмету застави.

Також судом безпідставно відхилено доводи про відсутність факту надання кредиту в іноземній валюті.

В порушення ч.2, 4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладенням кредитного договору йому, як споживачу фінансових послуг, не було надано інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту, базу розрахунку платежів та відомості щодо повного переліку видів і предмету супутніх послуг, а також обґрунтування вартості таких супутніх послуг, відсутній графік погашення кредиту.

При укладені кредитного договору банком було використано нечесну підприємницьку практику, введено, його ОСОБА_2, в оману, що відповідно до ч.6 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання оспореного договору недійсним.

До кредитного договору були включені несправедливі умови договору, які призвели до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків. Зокрема, п.3.3. Кредитного договору було встановлено, що кошти отримані від позичальника на погашення заборгованості насамперед направляються на відшкодування витрат/збитків банку, далі пені, простроченої комісії по кредиту, простроченої винагороди, прострочених відсотків, простроченої заборгованості за кредитом, далі - на погашення кредиту.

Банк всупереч принципу добросовісності встановив: платежі в п.7.1. - винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, винагороду за проведення додаткового моніторингу на підставі п.6.2. договору та відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11. договору, відшкодування витрат з оплатою певних послу на підставі п.2.2.9. договору.

Відповідно п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Передбачена договором пеня у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочення, але не менше 1 грн. у розрахунку на рік становить 54,75 %. Такий розмір пені є непропорційно великою сумою компенсації, умова договору є несправедливою.

П.2.2.7 кредитного договору свідчить про обмеження його, як позичальника, у виборі страхової компанії, чим порушений принцип свободи договору.

Судом першої інстанції проігноровано доводи позивача про удаваність кредитного договору по причині невидачі кредитного договору в іноземній валюті. Укладений сторонами кредитний договір в частині визначення валюти кредитування - дол.США є удаваним і підлягає визнанню недійсним на підставі ст.235 ЦК України.

Дії банку (ненадання повної та достовірної інформації, шахрайство при видачі кредиту), видача кредиту у гривні та вимоги повернення кредиту у іноземній валюті спрямовані на введення його, як позичальника, в оману при укладені договору з метою отримання банком неправомірної вигоди, що відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України є підставою для визнання такого правочину недійсним.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених в ній.

Представник позивача Бацей Т.М. апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість по кредитному договору в розмірі 10 591,05 дол. США, що за курсом 16,14 НБУ від 2 лютого 2015 року складає 170 939,54 грн., суд першої інстанції виходив з переривання перебігу позовної давності, яке пов'язував з 26 лютого 2014 року датою зарахування заборгованості в розмірі 1909,43 дол.США, яка надійшла на погашення кредиту після реалізації заставного автомобіля.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та порушує норми матеріального права, що відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни, скасування в частині рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

За матеріалами справи встановлено, що 28 лютого 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №CVA0АК00011213 строком до 25 лютого 2010 року, за умовами якого банк зобов'язується надати кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 8274, 29 дол.США на наступні цілі:

купівля автомобіля - 7170,88 дол.США,

6,76 дол.США - для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

1096,65 дол.США - на сплату страхових платежів у випадках за згідно пп.2.1.3,2.2.7 даного договору , зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, єдино разової комісії 1% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту у розмірі 0% та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно до п.6.2. даного договору.(а.с.12-14 в т.1).

Відповідно до п.7.2 вказаного кредитного договору банк без додаткового узгодження перераховує кошти 35 500 грн. на поточний рахунок автосалону ДПІ «Автоінвестстрой», комісію в сумі 70,30 дол.США, страхові платежі в розмірі 355 грн. на рахунок страхової компанії «Інгосстрах» та сплачує за реєстрацію обтяжень.

Факт виконання банком зобов'язань по наданню кредиту підтверджується рахунком №99 від 28 лютого 2007 року (а.с.157), меморіальним ордером від 01 березня 2007 року про перерахування коштів автосалону на (а.с.158), меморіальним ордером від 01 березня 2007 року про перерахування коштів страховій компанії, за реєстрацію обтяжень, винагороди банку (а.с.266), які долучені до справи на підтвердження заперечень до апеляційної скарги.

Відповідно до п.7.1. кредитного договору №CVA0АК00011213 відповідач ОСОБА_2 зобов'язувався погашати кредит щомісячно з «15» по «19» число по 249,02 дол.США.

Частинами 2, 3 ст.264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання позовна давність починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За матеріалами справи встановлено, що в лютому 2012 року позивач звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, яка виникла станом на 04 жовтня 2011 року в розмірі 7877,89 дол.США, яка складалася з наступного:

3430,34 дол.США - заборгованість за кредитом,

2636,65 дол.США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 90,45 дол.США- заборгованість по комісії за користування кредитом, 1720, 45 дол.США- пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитом (а.с.119-120 в т.1).

09 лютого 2012 року відкрито провадження за даною позовною заявою, 29 лютого 2012 року ухвалено рішення про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на заставлене майно (а.с.121,122 в т.1).

Таким чином, пред'явленням банком позову до відповідача ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави позовна давність перервалася.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подав заяву про застосування позовної давності щодо вимог банку про стягнення з нього заборгованості (а.с.172-177 в т.1).

Правовими позиціями, висловленими у Постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа №6-116цс13) та 03 червня 2015 року (справа №6-31 цс.15) встановлено, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Оскільки умовами кредитного договору №CVA0АК00011213 від 28 лютого 2007 року передбачено погашення боргу щомісячними платежами з «15» по «19» число по 249,02 дол.США, то строк позовної давності перервався починаючи з платежів за лютий місяць 2009 року.

Таким чином, заборгованість по кредиту з лютого 2009 року по 25 лютого 2010 року, на час закінчення строку кредитного договору склала 3087, 26 дол.США, виходячи з наступного:

249,02 дол.США х 13 міс. = 3237,26 дол.США

З розрахунку заборгованості на (а.с.5-6 в т.1) убачається, що у вищевказаний період часу у червні 2009 року відбулося часткове погашення кредиту на суму 119,85 дол.США та 30,15 дол.США, всього на суму 150 дол.США.

3237,26 дол. ША - 150 дол.США = 3087,26 дол.США.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позичальник має право на щомісячне одержання процентів, розмір і порядок яких встановлюється договором.

П.7.4 кредитного договору №CVA0АК00011213 від 28 лютого 2007 року передбачено, що при порушенні зобов'язання по поверненню кредиту позичальник ОСОБА_2 сплачує 2,48 % на місяць на суму непогашеної в строк заборгованості.

З лютого 2010 року по лютий 2014 року пройшло 49 місяців розмір процентів складає 121,52 % (2,48 х 49 міс.).

121,52 % від непогашеної в строк заборгованості в розмірі 3087,26 дол.США складає: 3751, 64 дол.США.

В лютому 2014 року надійшли кошти від реалізації заставленого майна в розмірі 1909,43 дол.США (а.с.6, 127 в т.1). Вказані кошти банк повністю зарахував на погашення заборгованості по процентах за користування кредитом.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням вимог ст.534 ЦК України, рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 лютого 2012 року із вказаної суми 1909, 43 дол.США необхідно вирахувати 90,45 дол.США - заборгованості по комісії ( 1909,43 дол.США - 90,45 дол.США ) = 1801,53 дол.США).

На підставі наведеного рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по комісії в розмірі 90,45 дол. США підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по комісії в зазначеному розмірі.

Остаточна сума заборгованості по процентах станом на лютий 2014 року з урахуванням погашення заборгованості по процентах складає = 1950,11 дол.США:

3751,64 дол.США - 1801,53 дол.США = 1950,11 дол.США.

Заборгованість по процентах за період часу з березня 2014 року по лютий 2015 року - час звернення банку з позовом до суду складає:

2, 48% х 12 міс.=29,76 %

3087,26 дол.США - 100 %, 29,76 % - х дол.США, х = (3087,26 х 29,76): 100 = 918,77 дол.США.

З урахування позовної давності, про застосування якої заявлено в суді першої інстанції відповідачем, сума заборгованості за кредитом всього складає: 3087, 26 дол.США + 2868,88 дол.США = 5956,14 дол.США, що за курсом НБУ станом на 02 лютого 2015 року 16,14 становить 96 132, 10 грн., де:

3087, 26 дол.США - заборгованість за кредитом,

2868,88 дол.США - заборгованість по процентах за користування кредитом, яка складається з:

1950,11 дол.США (заборгованість по процентах з лютого 2010 року по лютий 2014 року) + 918,77 дол.США (заборгованість по процентах з березня 2014 року по лютий 2015 року).

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентах, підлягає зміні шляхом зменшення загальної суми заборгованості з 10 591 (десяти тисяч п'ятсот дев'яносто одного) дол. 05 (п'яти) центів США до 5 956 (п'яти тисяч дев'ятсот п'ятдесят шести) дол. 14 (чотирнадцяти) центів США, що за курсом НБУ станом на 02 лютого 2015 року складає 96 132 (дев'яносто шість сто тридцять два) грн. 10 (десять) коп. з яких:

заборгованість за кредитом - 3087 (три тисячі вісімдесят сім) дол. 26 (двадцять шість) цент США,

заборгованість по процентах - 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім ) дол. 88(вісімдесят вісім) центів США.

Відповідно до п.4.1.кредитного договору №CVA0АК00011213 при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п.2.2.2.,2.2.3., 7.5 договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати, але не менше 1 грн.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача Бацей Т.М. надала розрахунок пені відповідно до вказаного пункту договору і згідно якого розмір пені з 28 лютого 2014 року по 02 лютого 2015 року складає 44 673 грн. 82 коп. (а.с.17-32 в т.2).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідач в судовому засіданні апеляційної інстанції просив врахувати майновий стан, реалізацію заставного майна та зменшити до мінімуму розмір пені, яка підлягає стягненню на користь банку.

Згідно виписки з рахунку ОСОБА_2 на (а.с.124-126 в т.1) останній погашав заборгованість за кредитом на суму 8001, 24 дол.США, реалізоване заставне майно, кошти спрямовані на погашення заборгованості в розмірі 1909,43 дол. США (а.с.5-6 в т.1).

Відповідач ОСОБА_2 є особою пенсійного віку, отримує невелику пенсію в розмірі 2226,03 грн. (а.с.228 в т.1, а.с.39 в т.2), страждає рядом захворювань та перебуває на диспансерному обліку (а.с.37 в т.2), проживає з дружиною пенсійного віку, яка також хворіє та потребує лікування(а.с.38 в т.2).

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що наявні обставини, які мають істотне значення, та дають підстави для задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені з 44 673 грн. 82 коп. до 3000 (трьох тисяч) грн.

На підставі викладеного рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року в частині стягнення заборгованості по пені підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягуваної суми 3808 (трьох тисяч вісімсот восьми) дол. 35 (тридцяти п'яти ) центів США до 3 000 (трьох тисяч) грн.

П.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК).

Рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2011, справа №1-26/2011 від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N 1023-XII (1023-12) з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (254к/96-ВР) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Дане рішення було опубліковане в Офіційному віснику України 28 листопада 2011 року.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 міг довідатися про порушення свого права, як споживача при укладенні та виконанні оспореного ним правочину 28 листопада 2011 року.

З позовом про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору від 28 лютого 2007 року недійсним з підстав використання банком нечесної підприємницької практики, введення споживача в оману, істотного дисбалансу прав та обов'язків, ненадання споживачу інформації, достатньої для прийняття зваженого рішення, з підстав удаваності правочину відповідач звернувся 06 липня 2015 року, пропустивши строк позовної давності, про застосування якої заявлено банком в суді першої інстанції(а.с.92,147 в т.1). Відповідач належними та допустимими доказами не довів, що пропустив позовну давність з поважним причин.

Крім цього, доводи заявника, що про істотний дисбаланс прав та обов'язків свідчить п.33. кредитного договору від 28 лютого 2007 року спростовується положення ст.534 ЦК України, відповідно до якої у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Анкетою - заявою від 28 лютого 2007 року на а.с.254 в т.1 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 просив надати кредит в доларах США з процентною ставкою 12% , комісією 0,14 %, заставна вартість майна 35 500 грн.

Витягом з офіційного порталу Мінфін встановлено, що комерційний курс ПриватБанку станом на 01березня 2007 року складав 5,02 за 1 дол.США (а.с.284 в т.1). Тому сума у гривневому еквіваленті по вказаному комерційному курсу на автосалон перерахована в розмірі 35500 грн., на сплату страхових платежів в розмірі 355 грн., 34 грн. - за реєстрацію обтяжень, 355,02 грн. комісія згідно умов договору, що підтверджується меморіальними ордерами (а.с.266,157,158 в т.1).

Вищенаведені письмові докази спростовують доводи відповідача щодо наявності підстав для визнання кредитного договору від 28 лютого 2007 року недійсним з підстав удаваності.

Частиною 2 ст.308 ЦПК України встановлено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи відповідача ОСОБА_2 не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Керуючись ст.ст.209, 218, 309, 308 ЦПК України колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по комісії в розмірі 90,45 дол.США скасувати, в задоволенні цієї вимоги відмовити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентах, пені змінити, зменшивши загальну суму заборгованості з 10 591 (десяти тисяч п'ятсот дев'яносто одного) дол. 05 (п'яти) центів США до 5 937 (п'яти тисяч дев'ятсот тридцяти семи) дол. 18 (вісімнадцяти) центів США, що за курсом НБУ станом на 02 лютого 2015 року складає 95 826 (дев'яносто п'ять вісімсот двадцять шість) грн. 09 (дев'ять ) коп. з яких:

заборгованість за кредитом 3117 (три тисячі сто сімнадцять) дол.41 (сорок один) цент США;

заборгованість по процентах 2819 (дві тисячі вісімсот дев'ятнадцять) дол. 77 (сімдесят сім) центів США.

Заборгованість по пені зменшити з 3808 (трьох тисяч вісімсот восьми) дол. 35 (тридцяти п'яти ) центів США до 3 000 (трьох тисяч) грн.

В решті рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Стягнути ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1087 (тисячу вісімдесят сім) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: