Справа № 225/2607/16-ц
Провадження № 2/225/902/2016
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2016 року

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участю:

секретаря Бондарчук Т.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника служби у справах дітей ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області у м. Торецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Торецької міської ради позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку місця проживання, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, мотивуючи своъ вимоги тим, що вона зареєстрована і проживає в квартирі АДРЕСА_1. Основним квартиронаймачем є її колишній чоловік ОСОБА_4. Крім них, в зазначеній квартирі зареєстровані їх спільна донька ОСОБА_6, її донька ОСОБА_7 та онучки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також ОСОБА_5, а саме малолітній син її колишнього чоловіка, народжений у шлюбі з іншою жінкою. З вересня 2012 року її колишній чоловік ОСОБА_4 в зазначеній квартирі не проживає. В квартирі відсутні його особисті речі. В червні 2015 року шлюб між ними було розірвано. На теперішній час ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з іншою жінкою. Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_5 Її колишній чоловік разом зі своєю сім'єю проживає в ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2.

Їй приходиться самостійно нести всі затрати по утриманню квартири, доглядати її, ремонтувати, сплачувати комунальні послуги відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в спірній квартирі, тощо. Вважає, що ОСОБА_4 необхідно позбавити права користування жилим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку місця проживання.

В подальшому, позивач уточнила свої позовні вимоги, надавши письмову заяву, в якій просила наряду з раніше заявленими позовними вимогами зняти з реєстраційного обліку місця проживання малолітнього ОСОБА_5, сина її колишнього чоловіка ОСОБА_4

Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання не з'явився, його інтереси за довіреністю представляв ОСОБА_2, який в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, оскільки вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді. В обґрунтування своїх заперечень суду зазначив, що відповідач по справі дійсно є основним квартиронаймачем за адресою АДРЕСА_1. За вказаною адресою, крім нього зареєстрована його колишня сім'я, яка проживає й по теперішній час. Відповідач в цій квартирі не проживає з 2012 року. В липні 2015 року ОСОБА_4 одружився і у шлюбі з іншою жінкою у них народився син ОСОБА_5 За його згодою малолітній син також був зареєстрований в квартирі, де проживає його колишня сім'я. На теперішній час ОСОБА_4 разом з дружиною і малолітнім сином проживають в м. Красний Лиман. Хоча, відповідач не проживає в спірній квартирі, в серпні 2016 року він сплатив виниклу заборгованість по утриманню квартири. Також суду повідомив, що відповідач ОСОБА_4 не має іншого житла, йому разом з сім'єю приходиться проживати в іншому місті на знімній квартирі. Спірну квартиру він залишив для проживання своїй колишній сім'ї, але з реєстраційного обліку за місцем проживання зніматися не збирається. У зв'язку з цим, вважає, що відповідач не може бути позбавлений права користування жилим приміщенням з підстав, визначених позивачем в своєму позові та не може разом зі своїм малолітнім сином бути знятий з реєстраційного обліку місця проживання. Просив суд повністю відмовити у його задоволенні.

Представник служби у справах дітей в судовому засіданні повідомив, що основним завданням служби є охорона особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх. В даному випадку є забезпечення прав малолітнього ОСОБА_5 При чому, звернув увагу суду на те, що відповідно до діючого цивільного законодавства України дитина, яка не досягла десяти років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Оскільки відповідач по справі, крім зазначеної квартири не має іншого постійного місця проживання, вважає, що малолітній ОСОБА_5 не може бути знятий з реєстраційного обліку місця проживання.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 Суду підтвердила, що відповідач ОСОБА_4 в квартирі за адресою АДРЕСА_1 не проживає з 2012 року. Приїжджає нечасто, після припинення бойових дій в м. Торецьку, навідувався декілька разів. Також суду повідомила, що позивач самостійно сплачує комунальні послуги, відповідач їй не допомагає.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 Суду підтвердила, що відповідач в 2012 році залишив сім'ю і виїхав. Їй відомо, що у відповідача ОСОБА_4 є інша сім'я. Вона жодного разу не бачила його в квартирі, де проживає позивач ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що сторони по справі є її батьками. З 2012 року батько з сім'ю не проживає. Навідувався два рази. Останні два роки, коли проводиться антитерористична операція, в місто не приїжджав. Вони з батьком не сварилися, перешкод в користуванні спільною квартирою, йому не чинили. Суду підтвердила, що витрати за комунальні послуги повністю несе мати ОСОБА_1

Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні заявленого позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1 ЖК України передбачено, що відповідно до Конституції України громадяни України мають право на житло.

В положеннях ст. 47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що сторони по справі з березня 1998 року знаходились у шлюбі. Під час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_6. Сторони по справі разом з донькою проживали в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно ордеру на жиле приміщення (а.с. 22) зазначена квартира видана на ім'я відповідача ОСОБА_4

Згідно особового рахунку НОМЕР_1 (а.с. 4-5) основним квартиронаймачем є відповідач ОСОБА_4

Згідно довідки про склад сім'ї б/н від 11.04.2016 року (а.с. 6) в спірній квартирі зареєстровані відповідач ОСОБА_4, як наймач квартири, його колишня дружина ОСОБА_1, їх спільна донька ОСОБА_6, а також дочка колишньої дружини від першого шлюбу ОСОБА_7 та її малолітні діти ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Із змісту заяви про уточнення позовних вимог вбачається, що в червні 2016 року відповідач ОСОБА_4 за адресою спірної квартири зареєстрував свого малолітнього сина ОСОБА_5, народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі з іншою жінкою (а.с. 7; 23). Даний факт підтверджено оновленою довідкою про склад сім'ї б/н від 20.07.2016 року (а.с. 54).

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 25.06.2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 8).

З акту вуличного комітету від 14.04.2016 року (а.с. 9) вбачається, що відповідач ОСОБА_4 в спірній квартирі не проживає з 2012 року, особистих речей в квартирі не має. Факт того, що ОСОБА_4 не проживає в найманій спірній квартирі з 2012 року підтверджено показаннями свідків та не заперечується представником відповідача. При цьому актами вуличного комітету від 14.07.2016 року, 02.09.2016 року та 30.09.2016 року підтверджено факт відсутності проживання за місцем реєстрації і малолітнього сина відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, 2015 року народження (а.с. 62-63; 79).

Судом з'ясовано, що повністю узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_6, позивач по справі постійно з моменту реєстрації проживає за адресою: АДРЕСА_1. З 2012 року вона самостійно несе витрати по утриманню квартири, а також сплаті комунальних платежів.

Разом з цим, в доведеність своїх вимог з приводу нехтування відповідачем ОСОБА_4, як основним квартиронаймачем своїх обов'язків по утриманню спірної квартири та сплаті послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, позивач ОСОБА_1 надала суду довідку з ТКП «Комунальник» № б/н від 07.09.2016 року (а.с. 55) про наявність заборгованості за вивіз твердих побутових відходів, яка станом на 01.09.2016 року складає 762 грн. 43 коп., при цьому надавши довідку з місця роботи про утримання із її заробітної плати коштів на оплату цього виду комунальних послуг в розмірі 38 грн. 45 коп. щомісяця (а.с. 20), повідомила про наявність заборгованості по утриманню будинку та прибудинкової території, а також надала договір № 109526 про погашення заборгованості, укладений 05.11.2014 року між нею та комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» (а.с. 64). Також, позивачем ОСОБА_1 були надані суду договір про надання послуги з управління будинком та утримання будинку та прибудинкової території, укладений нею 05.09.2016 року з приватним підприємством «Техноком Н» (а.с. 65) та фотографії про технічний стан спірного жилого помешкання, а також акт обстеження житлово - побутових умов від 30.09.2016 року (а.с. 47-53).

Проте, суд не погоджується з доводами позивача ОСОБА_1, що підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_4 права користування жилим приміщенням є відсутність останнього за місцем реєстрації понад встановлені законом строки та нехтування ним своїми обов'язками в якості наймача спірної квартири по її утриманню, ремонтуванню, сплаті комунальних послуг, тощо, з наступних підстав.

Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач ОСОБА_4 в червні 2015 року розірвав шлюб з позивачем ОСОБА_1 Починаючи, з 2012 року відповідач по справі з сім'єю не проживав, він пішов з квартири, залишивши її для проживання колишній дружині та доньці. В спірній квартирі особистих речей відповідача ОСОБА_4 не має.

В той же час, судом з'ясовано, що на підставі свідоцтва про шлюб (а.с. 7) відповідач по справі ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з іншою жінкою ОСОБА_13, зареєстрованому 25 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 127 (а.с. 7). Під час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5. Відповідно до свідоцтва про шлюб батьком дитини є відповідач по справі ОСОБА_4 (а.с. 71).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 разом з новою сім'єю без реєстрації проживає в АДРЕСА_2 у зйомній квартирі (а.с. 66). Даний факт також підтверджено довідкою про склад сім'ї № 1622 від 28.03.2016 року, виданої Краснолиманською міською радою Донецької області (а.с. 21).

Актом вуличного комітету підтверджено, що нинішня дружина відповідача ОСОБА_4 зареєстрована в АДРЕСА_3, але за вказаною адресою не проживає, у зв'язку з аварійним станом житлового будинку і не придатністю для проживання (а.с. 67).

Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с. 68-69) відповідач ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_13, крім зазначених помешкань, не мають іншого житла.

Також, відповідно до довідки № 154 від 21.07.2016 року (а.с. 58) відповідач ОСОБА_4 з вересня 2014 року по теперішній час працює на приватному підприємстві «Полімін - Донбасс» в якості машиніста розфасувально - пакувальних машин 3-го розряду.

Згідно довідки про доходи № 46 від 25.03.2016 року (а.с. 19) загальна сума доходу відповідача ОСОБА_4 за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року за вирахуванням аліментів складає 5493 грн. 61 коп. (а.с. 19).

Згідно довідки № 1051 від 19.08.2016 року (а.с. 56) відповідач ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Краснолиманської міської ради, але ніяких видів соціальних допоміг, в тому числі на дитину ОСОБА_5 не отримує.

Згідно довідки № 952 від 21.07.2016 року (а.с. 57) нинішня дружина відповідача по справі ОСОБА_13 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Краснолиманської міської ради, де відповідно до законодавства України в період часу з 01.12.2015 року по 31.12.2018 року їй призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_5, 2015 року народження.

Виходячи з цього, суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 при реєстрації свого малолітнього сина ОСОБА_5, 2015 року народження в спірній квартирі, використав своє право, передбачене ст. 65 ЖК України, забезпечивши його житлом, яке є непорушним.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача ОСОБА_1 на те, що відповідач ОСОБА_4, який є наймачем спірної квартири, втратив право користування жилим приміщенням внаслідок його відсутності понад встановлені строки, оскільки в судовому засіданні встановлено і не було спростовано позивачем по справі, що відповідач ОСОБА_4, будучи наймачем спірної квартири, залишив її колишній сім'ї для проживання, а сам з новою сім'єю проживає в іншій місцевості на зйомній квартирі, тобто він не проживає в квартирі з поважних причин. Отже, на думку суду, тимчасова відсутність відповідача ОСОБА_4 за місцем реєстрації не є тією відсутністю в розумінні ст. 71 ЖК України і не може нести наслідки, передбачені ст. 72 ЖК України, а саме визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Крім того, в матеріалах справи є підтвердження того, що відповідач ОСОБА_4, як наймач спірної квартири, докладає зусилля для її утримання, а саме сплаті комунальних послуг. При цьому, як зазначив представник відповідача, що не було спростовано позивачем, відповідач про наявність заборгованості за комунальні послуги дізнався тільки після звернення позивача з даним позовом до суду. Адже, позивач ОСОБА_1 не надала суду жодного належного доказу, який би свідчив, що вона вживала заходів щодо повідомлення відповідача ОСОБА_4 про наявність виниклої заборгованості по оплаті комунальних послуг та доказів ігнорування останнім цих повідомлень та небажання його сплачувати ці витрати.

Тому, відповідач ОСОБА_4 в серпні 2016 року сплатив заборгованість по комунальним послугам за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 935 грн. 36 коп. (а.с. 60-61).

Згідно довідки з приватного підприємства «Техноком Н» (а.с. 59) за особовим рахунком №21603, відкритим на ім'я відповідача ОСОБА_4, станом на 01.08.2016 року будь - яка заборгованість по утриманню будинку та прибудинкової території відсутня.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що відповідач не нехтує своїми обов'язками наймача по сплаті комунальних послуг спірної квартири, а навпаки, з урахуванням свого сімейного і матеріального стану, приймає можливі заходи по сплаті виниклої заборгованості за отримані комунальні послуги.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

При цьому, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 ЖК України або ст. 107 ЖК України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Оскільки позивач ОСОБА_1 в доведеність своїх позовних вимог посилалась тільки на норми ст. 71 ЖК України і в ході всього розгляду справи не змінювала підставу позову, суд вважає, що не має ніяких інших підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_4 права користування жилим приміщенням.

Частиною 4 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивач не довела в суді, що відповідач без поважних причин був відсутній понад шість місяців за місцем проживання, то в задоволенні позовних вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням відповідача ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Що стосується дитини відповідача ОСОБА_4 малолітнього ОСОБА_5, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Виходячи з цієї норми закону, дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків.

Так, в матеріалах справи містяться відомості про місце реєстрації малолітнього ОСОБА_5 за місцем реєстрації його батька ОСОБА_4, а саме за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, право малолітнього ОСОБА_5 на користування спірною квартирою є похідним від права його батька. У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_5 зареєстрований за даною адресою, тому його син ОСОБА_5 не втрачає права на користування спірною квартирою.

Оскільки позовні вимоги в частині зняття відповідача ОСОБА_4 та його малолітнього сина ОСОБА_5 з реєстраційного обліку квартири за адресою АДРЕСА_1 є похідними від попередніх позовних вимог, в задоволенні яких позивачу відмовлено, тому вони також не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку місця проживання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: