АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Букіна О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 1 973 952, 77 грн., три проценти річних у розмірі 175 384,33 грн., пеню в розмірі 50 000,00 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмір 3654,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_3 не передавав ОСОБА_2 кошти за договором позики від 24 грудня 2010 року. Вказані обставини також були встановлені під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про переривання позовної давності за вимогами ОСОБА_3 у зв'язку із його зверненням до Дніпровського районного суду м.Києва, оскільки позовна заява ОСОБА_3 була повернута.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 08 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 у зв'язку зі спливом позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та його представники підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та його представник просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) 24 грудня 2010 року уклали договір позики, відповідно до положень п. п. 1, 2 якого позикодавець передав у власність позичальнику на безпроцентній основі грошові кошти в розмірі 95 368,33 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складало 759 465,70 грн., а позичальник прийняв та зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в термін до 01 червня 2012 року.

Пунктом 2 договору позики передбачено, що у разі порушення позичальником строків повернення отриманої суми позики в розмірі 95 368,33 доларів США позичальник буде зобов'язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку подвійної ставки Національного банку України від вчасно неповерненої суми позики за кожний день прострочення.

Вказаний договір 24 грудня 2010 року був підписано сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 796.

25 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, що за офіційним курсом НБУ станом на 18 травня 2016 року становить 1 973 952,77 грн., три проценти річних від простроченої заборгованості в сумі 67 786,39 грн., а також пеню в сумі 466 072,74 грн.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 подав заяву про застосування позовної давності.

Суд першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнив частково, стягнувши з ОСОБА_2 на користь позивача борг за договором позики в розмірі 1 973 952,77 грн., три проценти річних у розмірі 175 384,33 грн. та пеню в розмірі 50 000,00 грн.

Суд дійшов висновку про переривання позовної давності щодо вимог ОСОБА_3, посилаючись на те, що ОСОБА_3 у межах позовної давності звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 було повернуто для подання до належного суду. Відтак, за висновком суду право на звернення до Солом'янського районного суду м.Києва у позивача виникло після винесення ухвали від 05 червня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження наявності правовідносин позики позивач ОСОБА_3 надав суду копію договору позики від 24 грудня 2016 року. Оскільки ОСОБА_2 не виконав свої зобов'язання за договором позики, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з нього суми позики, трьох процентів річних та пеню за час прострочки виконання зобов'язань.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на безгрошовість договору позики, оскільки із його змісту вбачається, що кошти були передані ОСОБА_3 ОСОБА_2 до підписання договору.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про переривання позовної давності за вимогами ОСОБА_3

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

За змістом ч. 1 ст. 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Пред'явлення позову до суду являє собою реалізацію позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією пов'язується початок процесу у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, позовна заява подається до районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів з дотриманням правил підсудності, визначених ст. ст. 108-114 ЦПК України. Позовна заява оформлюється з додержання вимог, викладених у ст. ст. 119 і 120 цього Кодексу, за її подання сплачується судовий збір.

За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема ст. ст. 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-895цс15.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 було повернуто для подання до належного суду, а тому відсутні підстави вважати, що за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу мало місце переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, ч. 5 вказаної статті визначено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Вирішення питання поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. При цьому, закон не визначає, що визнання поважними причин пропущення позовної давності здійснюється судом за наявності відповідної заяви позивача.

Як було зазначено позивачем та встановлено судом, у поданій до Дніпровського районного суду м. Києва в межах строку позовної давності позовній заяві про стягнення боргу ОСОБА_3 зазначив адресу відповідача ОСОБА_2, яка була особисто зазначена останнім на час підписання договору позики.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі за позовом ОСОБА_3, суд звернувся до органу реєстрації місця перебування та місця реєстрації проживання щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 З відповіді Адресно-довідкової служби ГУ ДМС України у м.Києві на запит суду встановлено, що ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 а 27 грудня 2011 року перереєструвався за адресою: АДРЕСА_1, яка територіально відноситься до Солом'янського районного суду м.Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 була повернута для подання до належного суду.

Колегія суддів вважає, що вказані обставини є поважними причинами пропущення ОСОБА_5 позовної давності, а отже порушене право підлягає захисту.

Враховуючи викладене, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення висновків суду про переривання перебігу позовної давності.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року висновки суду про переривання перебігу позовної давності.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді