АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш», ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» (надалі - ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш») про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначав, що з 19 грудня 2013 року працював в ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» й наказом № 66к від 03 березня 2016 року його звільнено з роботи з 14 березня 2016 року, за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вказував, що заява про звільнення ним була написана під тиском, без зазначення дати звільнення та причини, бажання звільнятися з 14 березня 2016 року він не мав, у зв'язку з чим на адресу компанії ним були направлені відповідні листи, а наказ про звільнення було видано в його період непрацездатності, остільки з 02 по 14 березня 2016 року він перебував на лікарняному.

Просив ухвалити рішення, яким:

- визнати незаконним наказ ДПДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» № 66к від 03 березня 2016 року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника управління начальника автотранспортного відділу управління адміністративно-господарського та матеріального забезпечення ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш»;

- поновити його на посаді заступника начальника управління начальника автотранспортного відділу управління адміністративно-господарського та матеріального забезпечення ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна га інвестиційна фірма «Укрінмаш»;

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, у сумі 14157 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить змінити рішення районного суду в частині стягнення 141157 грн. шляхом збільшення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, до 38587 грн. 50 коп.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_2 та його представника, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили апеляційну скаргу відповідача відхилити, представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш», а в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2. просив відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, приходить до наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення районного суду зазначеним процесуальним вимогам не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 19 грудня 2013 року на підставі наказу № 164-к/6 від 18 грудня 2013 року ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» ОСОБА_2 прийнято на посаду водія (а.с.9-10).

На підставі наказу № 224к від 01 грудня 2013 року позивача переведено на посаду заступника начальника управління - начальника автотранспортного відділу управління адміністративно-господарського та матеріального забезпечення.

Встановлено, що 02 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою, в якій просив звільнити його із займаної посади з 14 березня 2016 року за угодою сторін, на підставі якої наказом ДП ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» № 66к від 03 березня 2016 року, ОСОБА_2 був звільнений із займаної посади з 14 березня 2016 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін (а.с. 46).

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що фактично звільнення позивача відбулося під час перебування останнього на лікарняному, що суперечить чинному законодавству та те, що ОСОБА_2 було реалізовано його право на відкликання заяви про звільнення.

Колегія суддів не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. Реалізуючи принцип демократизму в трудовому законодавстві, законодавець закріпив у п. 1 ст. 36 КЗпП України таку підставу розірвання трудового договору , як угода сторін. Підставою припинення трудового договору є волевиявлення обох сторін трудового договору на його припинення і анулювання цієї домовленості може мати місце лише при взаємній згоді власника або уповноваженого ним органу й працівника.

Згідно керівних роз'яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мате місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Таким чином, за угодою сторін розірвання трудового договору, укладеного як на невизначений, так і на визначений строк, допускається при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем у будь-який час і у строк, визначений сторонами. При цьому бажання однієї сторони трудового договору недостатньо для звільнення працівника за цією підставою, і анулювання такої домовленості щодо строку і підстави звільнення можливе лише за волевиявленням як працівника так і роботодавця.

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідачем було надано згоду на анулювання раніше досягнутої з позивачем домовленості про звільнення останнього з посади за угодою сторін.

При наявності досягнутої між сторонами угоди про звільнення ОСОБА_2 з роботи з 14 березня 2016 року, видача адміністрацією підприємства 03 березня 2016 року наказу про розірвання трудового договору не свідчить про порушення трудових прав позивача.

За таких обставин, неодноразове звернення позивача до адміністрації підприємства з заявами про анулювання раніше поданої ним заяви про звільнення за угодою сторін, по справі правового значення не має.

Районний суд визнав доведеним порушення відповідачем права ОСОБА_2 на відкликання раніше поданої ним заяви про звільнення за угодою сторін, проте свої висновки належним чином не мотивував, в той час як право особи на відкликання раніше поданої нею заяви про звільнення з роботи за угодою сторін, нормами трудового законодавства не передбачено.

Не узгоджуються з вимогами матеріального права й висновки суду першої інстанції про порушення прав та законних інтересів ОСОБА_2 у зв'язку з видачею наказу про звільнення в період його непрацездатності.

При цьому, районний суд не врахував, що звільнено позивача з роботи не за ініціативою адміністрації, а за угодою сторін, у відповідності до положень ч. 1 ст. 36 КЗпП України, в той час як ч. 3 ст. 40 КЗпП України встановлено заборону розірвання трудового договору з особою під час її тимчасової непрацездатності лише при умові звільнення за ініціативною власника або уповноваженого ним органу.

Позивач, даючи пояснення в суді апеляційної інстанції, не оспорював, що у поданій заяві просив звільнити його з роботи з 14 березня 2016 року, а згідно наказу від 03 березня 2016 року № 66-к, саме з цього дня з ним припинено трудові відносини.

Доводи ОСОБА_2 про написання ним заяви про майбутнє звільнення з роботи з 14 березня 2016 року під тиском адміністрації ще у грудні 2015 року, носять голослівний характер й належними та допустимими доказами їх не підтверджено.

Не оскаржував позивач такі дії адміністрації і в установленому законом порядку, що свідчить про їх надуманість.

З огляду на викладене, рішення районного суду, як постановлене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заявленого по справі позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/12893/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11750/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: СлюсарТ.А.