Справа № 591/73/16-ц
Провадження № 2/591/623/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Грищенко О.В., секретаря Ханюкової-Липової І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми, за участю прокурора Сумської місцевої прокуратури, справу за позовом ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В., служба у справах дітей Сумської міської ради про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в особі законного представника звернувся до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що він є сином загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 року в зоні АТО ОСОБА_7. Померлий ОСОБА_7 був співвласником квартири АДРЕСА_1. 01.07.2015 року був укладений договір дарування 2/4 частин вказаної квартири, згідно якого ОСОБА_3 подарувала належну їй частку у власність ОСОБА_5. 15.09.2015 року укладений ще один договір дарування, згідно якого ОСОБА_3 подарувала належну їй частку - 1/12 вказаної квартири у власність ОСОБА_5. На думку позивача, вказані договори дарування порушують його законне право як спадкоємця померлого батька ОСОБА_7, оскільки для здійснення будь-яких правочинів, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Дозвіл органу опіки і піклування від 23.07.2015 року, який надавався нотаріусу при посвідченні договору дарування 1/12 частини квартири, був наданий після прийняття спадщини - 26.08.2015 року після смерті ОСОБА_7 тому не може використовуватися для вчинення вказаного правочину. Просив визнати дані договори дарування недійсними.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що вважає права неповнолітнього ОСОБА_1 порушеними у зв'язку з укладенням оспорюваних договорів, оскільки фактично не було дозволу органу опіки і піклування на їх укладення.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнав, про що надав письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник в судовому засіданні пояснили, що оспорювані договори укладені у відповідності до вимог закону. Дарувальник - ОСОБА_3 розпорядилася своєю часткою належного їй майна, при тому що частки співвласників в цій квартирі були виділеними, а частка у спадковому майні неповнолітнього позивача при цьому залишилася незмінною, тому жодним чином укладені угоди дарування не порушили його законних прав.

Треті особи, повідомлені судом належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Представник Сумської місцевої прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть у ній участь, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 року в зоні АТО ОСОБА_7 (а.с.15, 16).

Квартира АДРЕСА_1 на момент укладення оспорюваних договорів належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 - по ? частці кожному (а.с.11).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом воно видане спадкоємцям померлого ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1: на 1/3 частку від ? частки квартири - ОСОБА_3, на 1/3 частку від ? частки квартири - ОСОБА_4, на 1/3 частку від ? частки квартири - ОСОБА_1 (а.с.11).

Згідно з довідкою з місця проживання неповнолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 16.05.2015 р. по 25.06.2015 р.. Повторно зареєстрований з 03.07.2015 року по теперішній час. (а.с.39).

З листа-повідомлення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. вбачається, що при посвідченні оспрюваних договорів дарування квартири нотаріус керувався п.п. 3.1 гл. 1 «Основні правила посвідчення правочинів» розділу ІІ «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012 р., якими передбачено, що у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів. Для встановлення факту користування нерухомим майном нотаріус витребовує довідку про реєстрацію осіб за адресою майна, що відчужується. Відповідно довідки № б/н від 01.07.2015 року КП «Сумижитло» СМР встановлено, що у вищевказаній квартирі станом на 01.07.2015 року були зареєстровані тільки відповідачі, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 Згідно наданої довідки від 11.09.2015 року № б/н КП «Сумитеплоенергоцентраль» встановлено, що у відчужуваній вказаній квартирі на 15.09.2015 року були зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, а також малолітній ОСОБА_8, у зв'язку з чим був наданий дозвіл виконкому Сумської міської ради (Рішення № 376 від 23.07.2015 р.), який був чинним на момент укладення договору дарування.

Згідно з договором дарування від 01.07.2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 (Дарувальники) передають у власність безоплатно ОСОБА_5 (Обдарована) майно - 2/4 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно з договором дарування від 15.09.2015 року ОСОБА_3 (Дарувальник) передає у власність безоплатно ОСОБА_5 (Обдарована) майно - 1/12 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12). В договорі зазначено, що згідно з рішенням виконкому Сумської міської ради № 376 від 23.07.2015 р. наданий дозвіл на укладення цього договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підстави для визнання правочинів недійсними визначені ст. 215 ЦК України, зокрема, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ч. 1 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до п.п. 3.1 гл. 1 «Основні правила посвідчення правочинів» розділу ІІ «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012 р., у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів. Для встановлення факту користування нерухомим майном нотаріус витребовує довідку про реєстрацію осіб за адресою майна, що відчужується.

Відповідно до ст. 356 ч. 1 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 182 ч. 1 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Таким чином, право власності на 1/3 частку від ? частки квартири АДРЕСА_1 неповнолітнього ОСОБА_1 згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.08.2015 року підлягало державній реєстрації, про що прямо зазначено в самому свідоцтві. Суду не надано доказів про те, що право власності на цю частку в квартирі за неповнолітнім ОСОБА_1 було зареєстроване на момент укладення оспорюваних договорів дарування.

Крім того, встановлено, що на час укладення договору дарування від 01.07.2015 року в квартирі АДРЕСА_1 не були зареєстровані неповнолітні особи, тому дозвіл органу опіки і піклування на відчуження частки цієї квартири нотаріусом не вимагався, оскільки це не передбачено чинними нормативно-правовими актами.

На час укладення договору дарування від 15.09.2015 року в квартирі був зареєстрований неповнолітній син відповідачки ОСОБА_8, тому нотаріусу був наданий дозвіл органу опіки і піклування на відчуження частки цієї квартири, оформлений рішенням № 376 виконавчого комітету СМР від 23.07.2015 року.

На думку суду, при укладенні договорів дарування нотаріусом та сторонами оспорюваних угод були дотримані всі вимоги закону та зазначених вище нормативно-правових актів. Суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що укладенням цих договорів були порушені права неповнолітнього ОСОБА_1 При цьому суд виходить з того, що вимоги ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» стосуються випадків вчинення батьками або особами, які їх замінюють, угод. В цій нормі закону зазначено, що батьки не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У даному випадку відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 як власники виділених часток у квартирі, мали право розпорядитися своєю власністю на власний розсуд, у тому числі, подарувати їх іншій особі - ОСОБА_5 При цьому суд вважає, що, оскільки вони подарували належні саме їм частки нерухомого майна, а не розпоряджалися часткою квартири, яку отримав у спадщину за законом неповнолітній ОСОБА_1, то укладення цих договорів дарування жодним чином не порушило права ОСОБА_1

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2940цс15, норма ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту безпритульних дітей», яка передбачає необхідність попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків, є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Відповідно до ст. 15 ч. 1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі викладеного, суд вважає позов не обґрунтованим і відмовляє у його задоволенні.

Керуючись ст.15, 203, 215, ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 361, 182 ч. 1, 356 ч. 1 ЦК України, 177 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана особою яка була присутня при оголошенні рішення суду протягом 10 днів з дня його оголошення а особою яка не брала участі в розгляді справи протягом 10 днів з дня отримання копії рішення до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо скаргу не було подано.

Суддя