Номер провадження: 22-ц/785/4128/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2015 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просили стягнути на користь ОСОБА_3 збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 100977,59 грн., суму франшизи в розмірі 1000 гривень, вартість проведення експертного товарознавчого дослідження у розмірі 700 гривень та інші судові витрати, у тому числі суму сплаченого судового збору; стягнути на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та інші судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Позов обґрунтований тим, що 14.08.2015 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїхав на регульоване перехрестя вулиць Базарної та Пушкінської в м. Одесі, на червоний сигнал світлофору, який забороняє рух транспортних засобів, та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_3 та яким на той час керував ОСОБА_4

У результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2015 року відповідача було визнано у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз» відповідно до полісу серії АІ/495778 від 30.03.2015 року.

Згідно з висновком судового експерту-автотоварознавця розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю НОМЕР_2, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 150977,59 грн., у тому числі 25905,65 грн. втрата товарної вартості.

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 50000 грн. Таким чином, решта завданої матеріальної шкоди, а саме сума в розмірі 100977,59 грн., сума франшизи в розмірі 1000 грн., моральна шкода, а також витрати на проведення експертного дослідження має бути стягнути з відповідача.

Внаслідок ДТП ОСОБА_4 було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з ушкодженням автомобіля, перенесеним у звязку з цим сильним психологічним стресом, унеможливлення протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його цільовим призначенням, що призвело до порушення звичного укладу його особистого життя.

У судовому засіданні ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник ОСОБА_3 відмовився від позовних вимог в частині стягнення суми франшизи в розмірі 1000 грн., решту позовних вимог підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 100977,59 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію за заподіяння моральних страждань в розмірі 6000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 вартість проведення експертного товарознавчого дослідження у розмірі 700 гривень та суму сплаченого судового збору в розмірі 1226,78 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 вартість проведення експертного товарознавчого дослідження у розмірі 700 гривень та суму сплаченого судового збору в розмірі 1226,78 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 6000 гривень.

В задоволенні позовної заяви в частині стягнення компенсації за заподіяння моральної шкоди в розмірі 14000 гривень відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_5 через представника ОСОБА_6 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачам у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 14.08.2015 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїхав на регульоване перехрестя вулиць Базарної та Пушкінської, в м. Одесі, на червоний сигнал світлофору, який забороняє рух транспортних засобів, та допустив зіткнення з автомобілем марки «Ауді», під керуванням ОСОБА_4 У результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Автомобіль «Ауді», д.н. НОМЕР_3, належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 786943.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2015 року у справі № 522/19639/15-п ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., тому доводи апеляційної скарги, щодо відсутності вини відповідача у скоєнні ДТП є безпідставними.

28.08.2015 року експертом ОСОБА_7 був складений акт огляду транспортного засобу марки «Ауді», д.н. НОМЕР_3, який належить ОСОБА_3

Згідно з висновком № 36/15 експертного автотоварознавчого дослідження від 28.08.2015 року вартість матеріальних збитків, причинених власнику автомобіля НОМЕР_2, становить 150977,59 грн., у тому числі: вартість відновлювального ремонту становить 125071,94 грн., величина втрати товарної вартості 25905,65 грн.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_7 підтвердив викладені ним висновки за результатами проведеного автотоварознавчого дослідження від 28.08.2015 року.

Сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, судовою колегією було задоволено клопотання представника відповідача та призначено по справі автотоварознавчу експертизу.

Проте увязку з невиконанням сторонами вимог експерта щодо необхідності організації огляду транспортного засобу, надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, та оплати вартості проведення експертизи, експертизу проведено не було про що було повідомлено суд про неможливість надання висновку по матеріалам цивільної справи. (повідомлення № 3191 від 13.09.2016 року)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як розяснено у абз. 3 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Таким чином, виходячи із вищезазначених положень закону та практики їх застосування, підлягає відшкодуванню вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу.

При цьому посилання апеляційної скарги на те, що в основу при визначенні завданих позивачу суми збитків було враховано вартість оригінальних запчастин, що призводить до збільшення вартості відновлювального ремонту, що є неспівмірною з фактично завданими ушкодженнями є необґрунтованими, оскільки такі заперечення не ґрунтуються на вимогах закону про повне відшкодування завданої шкоди та необхідності відшкодування усіх витрат, повязаних з відновленням первісного стану пошкодженої речі.

За таких обставин, враховуючи, що фактичний розмір матеріальної шкоди завданої позивачу ОСОБА_3, як власнику автомобіля НОМЕР_2, є більшим, ніж розмір страхової виплати, суд дійшов до правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача різниці між сумою завданих збитків та сумою страхового відшкодування згідно з лімітом страховика (150 997,59 грн. 50 000 грн. = 100 997,59 грн.). Крім того, з відповідача на користь ОСОБА_3 має бути сплачена вартість проведення експертного товарознавчого дослідження у розмірі 700 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України під моральним збитком закон передбачає фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку, в тому числі із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, що заподіяла моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла її, за наявності її вини.

Відповідно до п. 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Оскільки, внаслідок ДТП позивачу було завдано моральні страждання у вигляді душевних переживань через побутові незручності, пов'язані з відсутністю справного автомобілю, неможливістю користуватися ним протягом проведення відновлювального ремонту, порушенням звичайного способу життя, враховуючи вимоги закону щодо розумності і справедливості, суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 6000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Витрати за сплачений судовий збір, витрати на правову допомогу підтверджені копією договору № 2/11/15 про надання юридичних послуг від 02.11.2015 року; додаткової угоди № 1 до цього договору; акту приймання-передачі наданих послуг від 25.01.2015 року; квитанцією від 25.01.2016 року.

Отже, всупереч твердженню апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягає сума сплаченого судового збору в розмірі 1226,78 грн., на користь ОСОБА_4 понесені ним та документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_8