АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/272/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2692/16Головуючий у 1-й інстанції Івко В. М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Елеватор «Чиста Криниця»

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 серпня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елеватор «Чиста Криниця» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати недійсним договір оренди землі № 1642, укладений між нею та ТОВ «Елеватор «Чиста Криниця», про оренду земельної ділянки площею 3,98 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і належить ОСОБА_4 на праві власності, та зобов'язати відповідача повернути їй зазначену земельну ділянку в належному стані.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на невідповідність оспорюваного договору положенням ст.ст. 15, 18, 20 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 серпня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі № 1642, який не має дати укладення, підписаний позивачем ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Елеватор «Чиста Криниця», предметом якого є земельна ділянка площею 3098 га., з кадастровим номером НОМЕР_1, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23.02.2009 року.

Зобов'язано відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Елеватор «Чиста Криниця» с. Богданівка, вул. Пархоменка, 51, Новосанжарський район, Полтавська область, 39341, , повернути позивачу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 3,98 га., з кадастровим номером НОМЕР_1, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23.02.2009 року, в належному стані.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Елеватор «Чиста криниця» порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції з мотивів його невідповідності нормам матеріального та процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 має на праві особистої власності земельну ділянку площею 3,98 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

Право на вказану земельну ділянку ОСОБА_4 набула в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, що не заперечується сторонами та підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23.02.2009 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 27 липня 2010 року, виданим державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області 27 липня 2010 року за реєстровим № 1-1160, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-014 від 13.06.214 року.

Судом також встановлено, що між сторонами укладено договір оренди землі № 1642, за умовами якого 01.01.2011 року ОСОБА_4 передала належну їй земельну ділянку в строкове платне користування ТОВ «Елеватор «Чиста криниця» терміном на 10 років.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з відсутності у спірному договорі оренди землі всіх істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», що згідно з ч. 2 цієї статті у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Колегія суддів з висновками місцевого суду погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (частини 1, 2) в редакції, що діяла на час укладення спірного договору, до істотних умов договору оренди землі належали: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірний договір оренди землі не містить умов передачі права оренди земельної ділянки у заставу або внесення до статутного фонду та визначення сторони, яка несе ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини.

У пункті 32 договору оренди землі № 1642 зазначено альтернативні варіанти щодо особи, яка несе ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини, жоден з яких не підкреслено та не викреслено сторонами, що свідчить про недосягнення між сторонами згоди щодо цієї істотної умови договору оренди землі.

Вказані обставини дають підстави для визнання укладеного між сторонами договору оренди землі недійсним згідно ч. 2 ст. 15 Закону «Про оренду землі», ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, оскільки істотно впливають на обсяг прав та обов'язків щодо належної позивачці земельної ділянки та економіко-правових наслідків повної або часткової втрати об'єкта оренди, адже відповідно до ст.ст. 93, 133 ЗК України право оренди земельної ділянки може бути предметом застави та за загальним правилом (ст. 323 ЦК України, ст. 11 Закону «Про оренду землі») ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження об'єкта оренди несе орендодавець, якщо інше не передбачено договором оренди землі, що підлягало узгодженню сторонами.

Доводи апеляційної скарги відповідача про незаконне застосування судом норм ст. 18 Закону «Про оренду землі» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки Закон України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI, на який посилається апелянт, в частині виключення статей 18 і 20 у Законі України «Про оренду землі» набрав чинності з 1 січня 2013 року, тобто після укладення спірного договору.

Факт укладення оспорюваного договору оренди землі № 1642 01 січня 2011 року випливає з положень ст.ст. 638, 640 ЦК України та встановлено рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Елеватор «Чиста криниця» про повернення земельної ділянки.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача на висновки суду першої інстанції не впливають і не дають підстав вважати, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Встановлено, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Елеватор «Чиста Криниця» - відхилити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко