З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі : головуючого - судді Верніка В.М.
при секретарі - Росовській О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
ОСОБА_1 12.07.2016 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що 11.09.1994 року вона з відповідачем ОСОБА_2 уклала шлюб, який був зареєстрований у Стодулецькій сільській раді Жмеринського району Вінницької області за актовим записом №9. Повідомила, що від даного шлюбу сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_3, 1996 року народження, та сина ОСОБА_4, 2001 року народження. Пояснила, що упродовж останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення їх шлюбних відносин з жовтня 2013 року та з того часу вони почали жити окремо - вона із сином та донькою в АДРЕСА_1, а відповідач приховує від неї та дітей місце свого фактичного проживання.. Зазначила, що кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки, свідками яких нерідко були їхні діти, що тяжким чином впливало на їх психічний стан та щоразу спричиняло їй та їхнім дітям душевні страждання. Вказала, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхніх дітей та у неї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Зауважила, що їхня спільна неповнолітня дитина проживає та буде проживати разом із нею, спільне майно вони поділили добровільно, чоловік згоден на розірвання шлюбу, однак між нею та відповідачем на момент пред'явлення цього позову не було досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, так як протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім'ю, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їхнього сина через дуже малий заробіток. Також зазначила, що за останні роки відповідач неодноразово змінював місце своєї роботи, яка була некваліфікована, а тому мала зміст різного характеру, виду та сфери діяльності, що призводило до отримання відповідачем непостійних та нерегулярних доходів, які в досить значній частині становили доходи з неофіційних джерел. Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. За уточненими позовними вимогами просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 11.09.1994 року Стодулецькою сільською радою Жмеринського району за актовим записом №9, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом, до досягнення дитиною повноліття.
Позивач ОСОБА_1, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак попередньо подала до суду письмову заяву щодо розгляду справи у її відсутність, у якій підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, одночасно вказавши, що на даний час вона не вагітна та дитини віком до одного року не має.
Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України за останнім відомим місцем реєстрації та проживання згідно адресної довідки (а.с.22), вдруге не з'явився в судове засідання, причин своєї повторної неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень проти позову до суду не представив.
Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як згідно вимог ч.3 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вивчивши позовну заяву, дослідивши докази, суд доходить наступного.
Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Вдповідно до вимог ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
За змістом ч.1 ст.27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Так, в судовому засіданні установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.8).
З копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 (а.с.9) та серії НОМЕР_4 (а.с.10) вбачається, що сторони є батьками відповідно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зокрема, на утримання якого позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів з відповідача.
Згідно копії домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд. АДРЕСА_1 (а.с.13-15) за даною адресою зареєстровані позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7.
Згідно довідки ФОП "ОСОБА_5" від 22.07.2016 року №2 (а.с.29) позивач ОСОБА_1 на постійній основі працювала пекарем у ФОП "ОСОБА_5" та була звільнена з 24.05.2016 року, її дохід з лютого 2016 року та травень 2016 року склав 7432,87 грн. та згідно довідки ФОП "ОСОБА_6" від 22.07.2016 року №6 (а.с.30) позивач ОСОБА_1 з 25.05.2016 року була прийнята пекарем на роботу до ФОП "ОСОБА_6" та її дохід з травня 2016 року та червень 2016 року склав 1815,51 грн.
Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені у відповідності до вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються.
З урахуванням наведених обставин щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків внаслідок конфліктних взаємовідносин з відповідачем та неможливості їх відновлення, що суперечить інтересам позивача, суд доходить висновку, що даний позов в частині вимог щодо розірвання шлюбу сторін підлягає задоволенню, так як він належно обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, відповідачем не заперечений та не спростований ні в який спосіб.
Спору про сумісне майно подружжя чи про порядок проживання дитини сторонами не заявлено.
На підставі представлених позивачем та досліджених в судовому засіданні засіданні встановлено наявність визначених матеріальним законом зобов'язань відповідача ОСОБА_2 щодо надання утримання своєму неповнолітньому синові ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, вказане позивачем невиконання яких у добровільному порядку відповідачем ні в який спосіб не спростовано.
Також останнім не заявлено та недоведено суду обставин стосовно своєї непрацездатності, незадовільного стану власного здоров'я чи наявності на його утриманні інших осіб.
За таких підстав вимоги позивача стосовно необхідності стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей є достатньо аргументованими та відповідають матеріальному закону, передусім, положенням Конвенції про права дитини, що є складовою національного законодавства, передбачаючи пріоритет судового захисту відповідних прав неповнолітніх осіб, тобто визначення необхідності першочергового забезпечення відповідачем належного та достатнього утримання своїх неповнолітніх дітей, надто з огляду на відсутність будь-яких заперечень відповідача, незаявлення та недоведення останнім обставин стосовно незадовільного стану власного здоров'я чи наявності на його утриманні інших осіб, визначають підставність позову в цій частині вимог. Проте, відсутність відомостей про незадовільний стан здоров'я неповнолітнього сина, на утримання якого заявлено про стягнення аліментів з відповідача, а також недоведення позивачем належними та допустимими доказами отримання відповідачем доходу із кратним перевищенням розміру оспорюваних аліментів, останні підлягають стягненню у меншому від заявленого розміру, а саме: в сумі 800 грн. на місяць, що становитиме належне забезпечення потреб неповнолітнього сина з боку батька за рівного обов'язку сторін щодо надання утримання спільній неповнолітній дитині, перевищуючи половину прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, не порушуватиме прав відповідача, перебуваючи у межах половини прожиткового мінімуму доходів працездатних осіб, яким той є, а за рівного обов'язку сторін щодо надання утримання спільній неповнолітній дитині не перешкоджатиме у разі зміни істотних обставин звернутись в подальшому до суду щодо відповідної зміни розміру присуджених аліментів.
У відповідності до п.1. ч.1 ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню.
З урахуванням постановлення рішення в інтересах позивача, підлягають стягненню на її користь з відповідача сплачені та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с.1) в частині вимог щодо розірвання шлюбу, та на користь держави - витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., виходячи з мінімальної ставки вимог майнового характеру щодо стягнення аліментів.
Враховуючи викладене, керуючись ст.5, 8, 10, 60, 88, 169, 174, 209, 210, 212-214, 224-226, 367 ЦПК України, ст.3, 27 Конвенції про права дитини, Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року "Про ратифікацію Конвенції про права дитини", ст.105, 109, 110, 112, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, суд -
Позов задоволити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований Стодулецькою сільською радою Жмеринського району Вінницької області 11.09.1994 року за актовим записом №9.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах одного місяця, а саме: з 12.07.2016 року по 12.08.2016 року, - допустити до негайного виконання.

Рішення набуває законної сили після закінчення строків його оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана відсутніми в судовому засіданні сторонами протягом десяти днів з дня отримання його копії, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.