Справа № 465/3750/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/4851/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Ванівського О.М.. ОСОБА_2,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю представника апелянта Львівської міської ради ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2015 року у справі за позовом Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Купол-ЛВ» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «ШРИФТ» про стягнення заборгованості за договором позики та поруки,-

встановила:

В червні 2015 року позивач ПП «Виробничо-комерційна фірма «Купол-ЛВ»звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 «ШРИФТ» про стягнення боргу в розмірі 750000 гривень та штрафу в розмірі 187500 гривень, за договорами позики та поруки від 01.09.2014 р.

В судовому засіданні 18.06.2015 року сторони зробили спільну заяву і надали суду укладену та підписану мирову угоду з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок.

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2015 року визнано мирову угоду між сторонами по справі за позовом Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Купол-ЛВ» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «ШРИФТ» про стягнення заборгованості за договором позики та поруки, за якою:

1. Відповідачі ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «ШРИФТ» визнають, що їх заборгованість перед позивачем ПП «Виробничо-комерційна фірма «Купол-ЛВ» згідно з договором позики та договором поруки укладеними 01 вересня 2014 року, що є предметом спору по цивільній справі № 465/3750/15-ц, яка розглядається Франківським районним судом м. Львова, становить 937 500 (дев»ятсот тридцять сім тисяч п»ятсот) гривень, в тому числі: заборгованість за договором 750 000 (сімсот п»ятдесят тисяч) гривень та штраф в розмірі 187500 (сто вісімдесят сім тисяч п»ятсот) гривень.

2. Відповідачу ОСОБА_6 «ШРИФТ» належить на праві власності нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,7830 га, розташована у місті Львові по вул. Збиральна, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 11.10.2000р. №ЛВ052773 та земельна ділянка площею 0,0960 га, розташована у місті Львові по вул. Панаса Мирного, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 11.10.2000р. № ЛВ052774.

3. Сторони дійшли згоди про припинення зобов'язання відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 «ШРИФТ» за договором позики від 01 вересня 2014 року та договором поруки від 01 вересня 2014 року шляхом передання відповідачем - ОСОБА_6 «ШРИФТ» у приватну власність позивачеві ПП «Виробничо-комерційна фірма «Купол-ЛВ» відступного у вигляді нерухомого майна вказаного в пункті 2 ОСОБА_7 угоди, згідно ч. 1 ст. 600 ЦК України.

4. Відповідні органи управління Відповідача - ОСОБА_6 «ШРИФТ» (рішення власника) надали згоду на передання позивачу ПП «Виробничо-комерційна фірма «Купол-ЛВ» відступного у вигляді нерухомого майна вказаного в пункті 2 ОСОБА_7 угоди.

5. Cудові витрати понесені позивачем ПП «Виробничо-комерційна фірма «Купол-ЛВ» та Відповідачем - ОСОБА_6 «ШРИФТ», в тому числі витрати за надання правової допомоги та витрати зі сплати судового збору, сплачуються ОСОБА_4

6. Право приватної власності на земельні ділянки у позивача ПП «Виробничо-комерційна фірма «Купол-ЛВ» виникає з моменту набрання законної сили ухвали Франківського районного суду м. Львова про визнання даної ОСОБА_7 угоди.

7. ОСОБА_7 угода є беззаперечною підставою проведення державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та реєстрації права власності на них за Позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно органами державної реєстраційної служби.

8. Визнано, що сторони погодились з тим, що відповідно до умов даної ОСОБА_7 угоди вони дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання спору, який виник стосовно стягнення боргу за договором позики від 01 вересня 2014 року та договором поруки від 01 вересня 2014 року.

9. Сторони стверджують, що зміст цієї ОСОБА_7 угоди сторонам зрозумілий, питань, які залишилися б нез'ясованими і незрозумілими для них, немає.

Сторонам відомі наслідки укладення мирової угоди, передбачені ст.ст. 205, 206 ЦПК України.

Провадження по справі за позовом ПП «Виробничо-комерційна фірма «Купол-ЛВ» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «ШРИФТ» про стягнення заборгованості за договорами позики та поруки закрито з прийняттям відмови від позову.

Ухвалу оскаржила Львівська міська рада, яка не була стороною у справі, однак вважає, що як власника спірних земельних ділянок, вказана мирова угода порушує права міської ради.

На думку апелянта, оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена за неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі посилається на те, що державні акти на право власності на спірні земельні ділянки, які передані у власність ПП «Виробничо-комерційна фірма «Купол-ЛВ», не містять посилань на відповідні рішення Львівської міської ради, на підставі яких вони видані.

Крім цього, на державних актах відсутня інформація про реєстрацію в книзі записів державних актів на право власності на земельну ділянку.

Наведені обставини свідчать про порушення порядку державної реєстрації прав на земельні ділянки.

На думку апелянта, затверджуючи мирову угоду суд першої інстанції не дослідив питання державної реєстрації права на земельні ділянки ОСОБА_6 «ШРИФТ», тому спірні земельні ділянки не могли виступати предметом мирової угоди, а в суду не було повноважень для визнання за позивачем права власності на них.

Звертає також увагу на порушення місцевим судом правил підсудності, оскільки жодна із спірних ділянок не розташована у Франківському районі м. Львова.

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2015 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_5 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та визнаючи умови мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода, укладена сторонами, не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, вчинена в інтересах сторін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Визнаючи мирову угоду, суд повинен перевірити чи відповідають умови мирової угоди положенням закону, її зміст, чіткість викладення її умов, чи стосується угода предмета спору, чи всі умови мирової угоди визначені у межах позову, стосуються предмета позову і засновані на взаємних поступках, чи ліквідується спір, що виник між сторонами, в результаті такої мирової угоди.

Крім того, ч. 5 ст. 175 ЦПК України визначено, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

За змістом вказаної статті процесуального закону мирова угода це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка визнається судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з'ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її визнання. Метою такої угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не повязані зі спірними правовідносинами.

За умовами мирової угоди, сторони фактично домовилися про припинення зобов'язання відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 «ШРИФТ» за договором позики від 01 вересня 2014 року та договором поруки від 01 вересня 2014 року шляхом передання відповідачем - ОСОБА_6 «ШРИФТ» у приватну власність позивачеві ПП «Виробничо-комерційна фірма «Купол-ЛВ» відступного у вигляді нерухомого майна, вказаного в пункті 2 ОСОБА_7 угоди (земельна ділянка площею 0,7830 га, розташована у місті Львові по вул. Збиральна, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 11.10.2000р. №ЛВ052773 та земельна ділянка площею 0,0960 га, розташована у місті Львові по вул. Панаса Мирного, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 11.10.2000р. № ЛВ052774), згідно ч. 1 ст. 600 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в порушення зазначених вище норм права районний суд не врахував, що вимога про визнання права власності на нерухоме майно у даній справі позивачем не ставилась, а відтак мирова угода могла стосуватися лише грошових коштів, тобто предмета позову, та виключала зазначення у ній дій, коштів чи майна, які не належать до цього предмета.

В свою чергу, відповідно до ст. 600 ЦК України, зобов»язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами.

У випадках, визначених законом або угодою сторін, угода про відступне повинна бути нотаріально засвідчена і зареєстрована державним органом, що здійснює таку реєстрацію (якщо, наприклад, об'єктом відступного виступає нерухомість).

Враховуючи те, що угода про відступне між сторонами не укладалася, не була нотаріально посвідчена, відтак оскаржувана ухвала при визнання мирової угоди суперечить вимогам ст.ст. 182, 600, 640 ЦК України, оскільки суд в обхід закону фактично визнав право власності на нерухоме майно.

Крім цього, суд першої інстанції визнаючи умови мирової угоди та закриваючи провадження по справі не перевірив, в світлі положень ч. 1 ст. 182 ЦК України, причину відсутності реєстрації права власності на вказані вище земельні ділянки за ОСОБА_6 «Шрифт», оскільки видані вказаному товариству державні акти про право власності на земельні ділянки в Книзі записів державних актів на право власності на землю (п.п. 3.3, 3.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди землі, в редакції, чинній на момент видачі державних актів), зареєстровані не були.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта Львівської міської ради про порушення оскаржуваною ухвалою прав та інтересів міської ради, як власника земельних ділянок комунальної власності, оскільки при вирішенні питання про визнання мирової угоди, суд першої інтенції не дослідив питання статусу спірних земельних ділянок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції про визнання мирової угоди та закриття провадження по справі необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 311, 313, п. 2 ч. 1 ст. 314 ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради - задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2015 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.М. Ванівський

ОСОБА_2