ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.01.2016 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді О.М. Світлик
при секретарі Є.І. Копчі
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітню дитину, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Свій позов мотивує тим, що 23 жовтня 2008 року між нею та відповідачем - ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 633.
Вказує, що за час перебування в шлюбі, у них народилася спільна дитина - ОСОБА_3 Гаррієвич, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Пояснює, що вона та відповідач прожили у спільному шлюбі сім років, з яких разом лише 6 років вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Останній рік вони з відповідачем не живуть як сімя.
Зазначає, що вона неодноразово намагалася говорити з відповідачем про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося, хоча вона прикладала для цього максимум зусиль, їхні відносини руйнувалися.
Пояснює, що в результаті їхніх розмов вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їх спільної дитини, тим більше відповідач особисто вирішив сам розірвати з нею будь-які стосунки, пішов у вересні 2014 року з помешкання, де вони спільно проживали, просто зник. Також вказує, що дитину не відвідував, матеріальну допомогу на утримання дитини не надавав, участі у вихованні дитини не приймає.
З підстав, наведених вище, вважає, що збереження сімї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам, так і малолітньої дитини, а тому просити суд постановити рішення про розірвання шлюбу.
Також позивачка зазначає, що любить свого сина і спроможна забезпечити його всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров'я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з сином психологічний контакт, прив'язаність один до одного. Вважає, що з огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір'ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу.
Однак, вказує, що проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати.
Стверджує, що не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов'язків щодо їхньої дитини.
Разом з тим, враховуючи ту обставину що відповідач останній рік не надавав кошти на потреби сім'ї, в тому числі дитини, у неї є підстави вважати що відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів.
Так як між нею та відповідачем на момент предявлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) грн., з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення сином повноліття.
Звертає увагу суд на те, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обовязкового утримання з його боку.
Відповідач офіційно не працевлаштований та не є суб'єктом підприємницької діяльності. Кошти заробляє шляхом надання разових послуг приватним фізичним особам. Про щомісячні розміри таких заробітків останнього часу їй не відомо.
У судове засідання позивач не зявилася, однак, її представником подано до суду заяву про розгляд справи на підставі ст. 158 ЦПК України без їх присутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечила.
За приписами ч. 5 ст. 74 ЦПК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином.
Оскільки відповідачем судові повістки, направлені судом на його ім'я за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, не одержані, внаслідок чого повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомленим по час та місце судового розгляду.
Згідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.
Так, як вбачається з матеріалів справи, 23 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що 23.10.2008 року складено відповідний актовий запис № 627, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим від 10.11.2015 року, серії І-ФМ № 133954.
У позивача з відповідачем є спільна дитина син ОСОБА_3 Гаррієвич, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження з перекладом, серії МА № 1084753, виданого 07.04.2009 року зав. Бюро РАЦС м. Кішварда.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
За приписами ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.
Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, про що свідчить зміст позовної заяви.
Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їхніх дітей, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню.
В судовому засіданні також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, що стверджується вищезгаданим свідоцтвом про народження останнього серії МА № 1084753.
Згідно з вимогами ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Як встановлено судом, син постійно проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 та перебувають на повному її утриманні, відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні їхнього сина.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач в добровільному порядку не допомагає матеріально і не надає коштів на утримання їх сина, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з нього слід стягнути на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання їх малолітнього сина в розмірі 1000,00 гривень щомісячно, до повноліття дитини.
Суд також вважає, що у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 487,20 грн., а також 487,20 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України та з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за ставкою, яка діяла на момент звернення з позовом.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 158, 212, 213, 215, 224-226, 233, 294, 296, 367 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112, 141, 180-182, 184 СК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітню дитину задовольнити повністю.
Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 23 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 633 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (вул. Чайковського, 34/1, м. Ужгород) на користь ОСОБА_1 (вул. Легоцького, 11/68, м. Ужгород) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 Гаррієвича, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 18 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 (вул. Чайковського, 34/1, м. Ужгород) на користь ОСОБА_1 (вул. Легоцького, 11/68, м. Ужгород) судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.М. Світлик