________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4887/16
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

12.10.2016 року суддя Київського районного суду м. Одеси Васильків О.В. розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Одеської філії (Відокремленого підрозділу) Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», ОСОБА_5, Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання незаконною та скасування реєстраційної дії, скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради та скасування реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

22.09.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів, в якому просить:

- визнати дії ДП «Дісед» щодо скасування арештів з квартири за адресою: АДРЕСА_1, такими, що вчинено з порушеннями та скасувати їх;

- скасувати договір іпотеки від 16.08.2016 року, укладений ОСОБА_3, на підставі якого накладено іпотечне обтяження на квартиру за адресою: АДРЕСА_2;

- скасувати реєстрацію договору іпотеки від 16.08.2016 року, який укладений ОСОБА_3, та на підставі якого накладено іпотечне обтяження на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, номер запису про іпотеку: 15928722 від 16.08.2016 року;

- скасувати договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

- скасувати реєстрацію договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2, від 28.07.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, номер запису про право власності: 15648157 від 28.07.2016 року;

- відновити реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_2;

- скасувати договір про виділення часток нерухомого майна в натурі (поділ) квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5;

- скасувати реєстрацію договору про виділення часток нерухомого майна в натурі (поділ) квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО 08.02.2016 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових правна нерухоме 27.07.2016 року, номер запису про право власності: 15613495, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01;

- скасувати реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_2;

- скасувати розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.02.2016 року про присвоєння адреси квартирі за адресою: АДРЕСА_2;

- скасувати виділення частки 54/100 квартири за адресою: АДРЕСА_1, у окрему квартиру № 98-А;

- відносити право власності на 54/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_2;

- відновити арешт 54/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1, що накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2016 року та арешт, накладений постановою державного виконавця;

- стягнути з ОСОБА_2 судовий збір.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 надав заяву про забезпечення позову, а саме просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 138,5 кв.м., реєстраційний номер 01, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 28.07.2016 року. Мотивуючи заяву тим, що невжиття цих заходів може унеможливити виконання рішення по справі у разі його задоволення. Також сторона позивача зазначає, що існують підстави вважати, що з боку ОСОБА_2 будуть здійснюватись дії, направлені на ухилення від зобовязань та відведення майна.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 4 постанови № 9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після предявлення вимоги чи подання позову до суду. Саме дише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Судом досліджено Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.09.2016 року, з якої слідує, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3, загальною площею 138,5 кв.м., реєстраційний номер 01.

Крім того, пункт 3 постанови №9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснює, що згідно з п. 1 ч 1 ст. 152 ЦПК України, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, так як необґрунтована і незаконна, оскільки стороною позивача заявлено позов немайнового характеру, а відповідного до постанови № 9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» накладення арешту можливе у позовах з майновими вимогами.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали та протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали особою без участі якої її було постановлено.

Суддя Васильків О. В.