Справа № 212/4610/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2016 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Колочко О.В.,
секретарі судового засідання Деменко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
05 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира № 33 житлового будинку № 8 по вул. Калантая в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Дана квартира була придбана у власність позивачем за договором дарування. Відповідач після розірвання шлюбу з позивачем виїхала з спірної квартири, де була зареєстрована, і вже тривалий час не мешкає за зазначеною адресою, і її реєстрація в спірній квартирі унеможливлює здійснення позивачем права користуватися нею, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, в звязку з чим позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення.
Треті особи в судове засідання не зявилися, в наданих суду письмових заявах просили розглянути справу за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог.
Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7., дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 23 лютого 2001 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дарАДРЕСА_1 житлового будинку № 8 по вулиці Калантая в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 9).
Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 125 та 23 березня 2001 року КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» зареєстровано на праві приватної власності спірну квартиру за ОСОБА_1, запис в реєстровій книзі № 7 ПВ аркуш 470 (а.с. 9 зворотній бік).
Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2015 року, яке набрало чинності 12 березня 2015 року, шлюбу між сторонами розірвано (а.с. 8).
Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджують акти, наявні в матеріалах справи, складені представниками ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ-КОМ» з опитуванням такими сусідів. Зазначені акти підтверджують обставину не проживання відповідача з травня 2015 року по теперішній час, а саме на час складання актів 01 серпня 2016 року (а.с. 12).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, кожний окремо, показали, що вони являються сусідами позивача, знали відповідача, яка проживала в квартирі № 33, однак тривалий час, а саме з травня 2015 року жодного разу її не бачили, обізнаня, що сторони по справі розлучилися, і відповідач виїхала з квартири.
У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні як колишнього члена сімї власника, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 60, 197, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування належною йому квартирою № 33 в будинку № 8 по вулиці Калантая в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою № 33 в будинку № 8 по вулиці Калантая в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.
Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня оголошення рішення.
Повний текст рішення суду складений та підписаний 17 жовтня 2016 року.
Суддя: О. В. Колочко