Номер провадження 2/754/2460/16
Справа №754/2311/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

18 жовтня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Чернишової А.М., Моторенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АТП-2240», про зобов'язання провести перерахунок заробітної плати, здійснити оплату праці та видати довідку про заробітну плату,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом доПублічного акціонерного товариства «АТП-2240», про зобов'язання провести перерахунок заробітної плати, здійснити оплату праці та видати довідку про заробітну плату. У вказаному позові позивач просить суд: зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати в період з 29.10.1986 року по 31.10.1986 року включно, з урахуванням постанови: Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року №207-7 оплата праці працівників підприємств, установ і організацій, відряджених у зону відчуження, за роботу, пов'язану з ліквідацією аварії на ЧАЕС в зоні небезпеки№1 з підвищенням та здійснити її виплату. Зобов'язати відповідача видати відповідну довідку про заробітну плату в період з 29.10.1986 року по 31.10.1986 року включно з урахуванням проведеного перерахунку для проявлення до органів Управління пенсійного фонду України для нарахування пенсі

В обґрунтування поданого позову посилається на те, що в 1986 році працював в АТП-13055, зараз АТП-2240, на посаді старшого майстра. На підставі наказу підприємства від 27.10.1986 року на строк з 29 жовтня то 29 листопада 1986 року був направлений у відрядження до м. Чорнобиль - с. Іллінці. Позивач здійснював роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС переважно в м. - Чорнобиль, де я й проживав протягом усього часу відрядження. Згідно командировочного посвідчення №040 позивач 29.10.1986 прибув в м. Чорнобиль - . с. Іллінці і вибув з м. Чорнобиль 28.11.1986 року. Позивачу були видані табелі-довідки на виплату заробітної плати як залученому персоналу, який приймав участь у виконанні робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно з діючими нормативними актами за жовтень та листопад 1986 року. У м. Чорнобиль позивачу було видано довідку начальником зведеної колони УССР проте, що з 29.10.1986 року по 29.11.1986 року, в тому числі по суботах і неділях позивач був зайнятий на роботах пов'язаних з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні небезпеки № 1-372 години і він має пільги встановлені законодавством. Зазначені документи є первинними, ніким не змінені та посвідчені відповідними печатками Міністерства. Ці документи є доказами перебування позивача під час аварії ліквідації на ЧАЕС в зоні № 1. Але відповідач заробітну плату за роботу у зоні № 1 з 29.10.1986 року по 31.10.1986 року безпідставно не нараховує. 06.09.2002 року позивачу мені було видане посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи №416232 та видано вкладку до посвідчення згідного якого позивач учасник ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС. Отже, якщо позивач не був би в учасником ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС, то йому б не видали дане посвідчення. Посилання відповідача в повідомленні № 25 від 31.03.2015 року на заяву позивача, що в довідці-табелі відсутнє прізвище начальника зведеної колони, а в довідці про кількість відпрацьованих годин відсутній підпис КРБ, то з цім не можливо погодитися, так як по-перше в 1986 році була надзвичайна ситуація, яка могла б призвести до ядерної трагедії планетарного масштабу, тому позивач не звертав уваги на форму довідки. Крім того, не з його вини неповне заповнення первинних документів та відомостей стосовно його приймання участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зазначений період (при наявності відповідного посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС), на його думку, не може слугувати підставою для обмеження пенсійних прав. Таким чином, відповідач не вірно здійснив позивачу нарахування заробітної плати, не здійснив її оплату та не видає довідку про заробітну плату.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав з мотивів наведених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача - ПАТ «АТП-2240» в судові засіданні не з'являвся, про час і місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, причину своєї неявки не зазначив, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надіслав, а тому суд вважає за можливе винести заочне рішення, проти чого не заперечував в судовому засіданні позивач.

Суд, заслухавши пояснення позивача, зясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні цивільного позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Судовим розглядом встановлено, що позивач працював в АТП-13055, в даний час АТП-2240 на посаді старшого майстра.

На підставі наказу підприємства від 27.10.1986 року ОСОБА_1, як старшого майстра було направлено у відрядження в с. Іллінці Чорнобильського району для організації ремонту автомобілів строком на один місяць з 29 жовтня 1986 року по 29 листопада 1986 року з оплатою згідно положення про оплату праці робочих, зайнятих на усуненні аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідок ВАТ «Укрпомінвест-Транс», про кількість годин та довідки-табелю про роботу вбачається, що ОСОБА_1 відпрацював 372 години у 1-й зоні.

Зокрема, довідка-табель за жовтень 1986 року завірена печаткою централізованої бухгалтерії Київського управління вантажного транспорту та відсутнє прізвище начальна зведеної колони.

Відповідно до довідки ПАТ «Автотранспортне підприємства» від 17 вересня 2013 року за № 589 вбачається, що ОСОБА_1 за роботу в населеному пункті зони відчуження с. Іллінці з 29 жовтня 1986 року по 31 листопада 1986 року за місцем роботи ПАТ «АТП-2240» на посаді старшого майстра виплачувалася заробітна плата з урахуванням коефіцієнта 1, відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7.

Частиною 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Відповідно абз. 5 п.п. 1 п. 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 5 червня 1986 року № 665-195, постанови Ради Міністрів УРСР та Укпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забруднення навколишнього середовища», оплата праці працівників, зайнятих на роботах в третій, другій і першій зонах небезпеки, проводиться відповідно в чотирьох-, трьох-, та двохкратному розмірах, зверх середньомісячної заробітної плати, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленого за основним місцем роботи.

Відповідно до Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс з метою прискорення робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в розпорядження Міністерства енергетики СРСР був виділений додатковий фонд заробітної плати в розмірі 100 тис. крб. та дозволено керівникам міністерств та відомств, які приймають участь у ліквідації аварії, за погодженням з головою урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на вказаних роботах у III зоні небезпеки у 5-кратному розмірі у порівнянні з встановленими діючим законодавством розмірами; у II зоні - в 4- кратному розмірі; в І зоні - у 3-кратному розмірі.

Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031-рс дію Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс розповсюджено на військовозобов'язаних, призваних на збори та безпосередньо зайнятих на роботах по ліквідації аварії на Чорнобильській атомній станції.

Як вже зазначалося, відповідно до Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс дозволено було проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на вказаних роботах у III зоні небезпеки у 5- кратному розмірі у порівнянні з встановленими діючим законодавством розмірами; у II зоні - в 4-кратному розмірі; в І зоні - у 3 - кратному розмірі. В той же час, відповідно до абз 4 п.п. 1 п. 1 постанови Ради Міністрів УРСР та Укпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 оплата працівників, зайнятих на роботах в III, II, І зонах небезпеки проводиться відповідно у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі, поверх середньомісячної заробітної плати, виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Відповідно до постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 7 травня 1986 року № 524-156 особам, призваним на військові збори та направленим для виконання робіт по ліквідації наслідків в зоні Чорнобильської АЕС виплачується за місцем постійної роботи до 100 відсотків тарифної ставки (посадового окладу) за весь період виконання вказаних робіт. Крім того, зазначено, що вищевказаним особам, відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року за виконання робіт у відповідних зонах небезпеки виплачується за місцем постійної роботи за фактично відпрацьований час тарифна ставка (посадовий оклад) у в 3-х, 2-х і однократному розмірах.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 -рс.

Перелік населених пунктів і виробничих об'єктів, де оплата праці провадилась відповідно до зон небезпеки, затверджено рішеннями Урядової комісії від 7 серпня 1986 року № 87 (лист Держкомпраці УРСР від 13.08.1996 року № 115), від 19 серпня 1986 року № 108 (лист Держкомпраці УРСР від 26.08.1986 року № 124), від 18 вересня 1986 року № 173 (лист Держкомпраці УРСР від 24.09.1986 року № 140), від 5 січня 1987 року № 339 (лист Держкомпраці УРСР від 09.01.1987 року № 1).

На решті території зони відчуження, що не була віднесена до зон небезпеки (зона особливого контролю), оплата праці провадилась з дня аварії виходячи з підвищених до 100 % тарифних ставок, посадових окладів, відповідно до Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156.

Відповідно до п.1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року №524-156 та абзацу четвертого п.1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195, у населених пунктах зони ЧАЕС, що не відносились до зон небезпеки, тобто у зоні особливого контролю, оплата праці відряджених проводилась в одинарному розмірі тарифної ставки (окладу) понад середньомісячну заробітну плату, що зберігались за працівниками за основним місцем роботи.

Оскільки с. Іллінці Чорнобильського району Київської області, в якому зокрема з 29 жовтня по 29 листопада 1986 року ОСОБА_1 виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до рішення Урядової комісії №173 від 18 вересня 1986 року віднесена до зони особливого контролю то і оплата його праці повинна була провадитись в одинарному розмірі тарифної ставки (окладу) понад середньомісячну заробітну плату, що зберігалась за працівниками за основним місцем роботи, що і було здійснено відповідачем.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Разом з цим ст. 27 ЦПК України передбачено,що особи,які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані надати усі наявні у них докази або повідомити про них суд.

Доводи ж позивача в судовому засіданні відносно того, що він був направлений у відрядження до м. Чорнобиль - с. Іллінці і здійснював роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС переважно в м. Чорнобиль, тобто в зоні №1 з оплатою праці у 2-х кратному розмірі, а також те, що йому не нараховувалась заробітна плата з 29 по 31 жовтня 1986 року не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені належними доказами.

Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2003 року, яке набрало законної сили, перевірялися обставини нарахування та виплати у даний період часу заробітної плати позивача.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. Тому у суду відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача провести перерахунок заробітної плати, здійснити оплату праці та видати довідку про заробітну плату.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 27, 60, 79, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 49 КЗпП, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АТП-2240», про зобов'язання провести перерахунок заробітної плати, здійснити оплату праці та видати довідку про заробітну плату - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача, поданою з врахуванням вимог ст. 229 ЦПК України. Заява про перегляд рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення суду виготовлено 21.10.2016 року.

Суддя: Н.Г. Таран