Номер справи 623/2000/16-ц
Номер провадження 2/623/949/2016
РІШЕННЯ

іменем України

18 серпня 2016 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді: Вергун І. В.

при секретарі: Ардашевій Я. В.

за участю судового розпорядника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу за позовом ОСОБА_2 до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування, - В с т а н о в и в:

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23 серпня 2015 року помер її рідний брат по ліній матері ОСОБА_3. Їх мати, ОСОБА_4, померла 19 лютого 2002 року, ОСОБА_5, батько ОСОБА_3 помер 12 квітня 1997 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді 2/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями по вїзду 8 Березня,3. 1/3 частина вказаного вище будинку належить позивачці на підставі договору довічного утримання від 18 серпня 1993 року, укладеного між позивачкою та її вітчимом, ОСОБА_5.

При зверненні до нотаріальної контори, відмовлено, в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа.

Просить суд визнати право власності на 2/3 частини житлового будинку і побутово господарських будівель, що розташовані за адресою вїзд 8 Березня,3 в м. Ізюмі, Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті 23 серпня 2015 року ОСОБА_3, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, який помер 12 квітня 1997 року, але не оформив своїх спадкових справ.

Представник позивача надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача, Ізюмської міської ради Харківської області, в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Судовим розглядом встановлено, що 23 серпня 2015 року помер рідний брат позивачки по ліній матері, ОСОБА_3, що підтверджується копіє свідоцтва про смерть ( а.с.23).

Із копії свідоцтва про народження позивачки, вбачається, що її батьками є ОСОБА_6 ( російською мовою) ( а.с.9).

Позивачка, 12 квітня 1983 року уклала шлюб з ОСОБА_7 та їй присвоєно прізвище ОСОБА_7 ( а.с.10).

Батько, ОСОБА_3, ОСОБА_5 помер 12 квітня 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, мати ОСОБА_4 померла 19 лютого 2002 року ( а.с.21).

Згідно договору довічного утримання, ОСОБА_5 передав у власність позивачці 1/3 частину житлового будинку по вїзду 8 Березня, 3 ( а.с.8).

Померлий ОСОБА_3 мешкав в будинку з 19 жовтня 1993 року. На час смерті ОСОБА_5,12 березня 1997 року він при йняв спадщину, але не оформив свої спадкові права.

В своїй відповіді Ізюмська державна нотаріальна контора повідомляє, що після смерті, ОСОБА_3, який помер 23 серпня 2015 року, видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в м. Ізюмі, вїзд 8 Березня, 3 Ізюмська державна нотаріальна контора не має можливості, так як правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок відсутній ( а.с.7).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( ч. 1, ч. 2 статті 328 ЦК України).

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника ні підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації ( ч. 1 ст. 182 ЦК України).

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований і прийнятий в експлуатацію рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 депутатів трудящихся № 17/325 від 15.12.1959 року ( а.с.10 інвентаризаційної справи № 216, на домоволодіння № 3 по вїзду 8 Березня в м. Ізюмі Харківської області).

У 1959 році питання набуття права власності регулювалося Указом Президії Верховної ОСОБА_1 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних будинків».

Згідно указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти, як у місті, так і поза містом.

Пунктом 2 ОСОБА_8 від 26 серпня 1948 року визнав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже за Указом від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був власне факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти , як Указ і ОСОБА_8 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року « Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_8 СРСР від 26 серпня 1948 року» « Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» не повязане виникненням права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Зокрема за п.10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на житловий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином ОСОБА_9 відповідно до акту прийняття домоволодіння від 21.11.1959 року, ОСОБА_5 набув статусу власника житлового будинку, та згідно зі ст. 58 ЦК УРСР від набув права в межах установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном, тобто в розумінні ст. 105 ЦК УРСР, вказане домоволодіння не є самочинним будівництвом.

Частиною 1 і 2 статті 1299 ЦК України передбачено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації.

При таких даних позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, статтею 418,429,435,Цивільного Кодексу України 1922 року, ст. ст. 529,548,549,560 ЦК України 1963 року, ст.ст. 328,392 ЦК України, суд -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, іпн. НОМЕР_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку № 3 по вїзду 8 Березня в м. Ізюмі Харківської області, загальною площею 46,3 кв. метра, житловою площею 30,0 кв.м.

І тамбур -2,9 кв.м.;

1-коридор-2,2 кв.м.;

2-комора-1,3 кв.м.;

3-житлова кімната 7,3 кв.м.;

4-житлова кімната 5,3 кв.м.;

5-житлова кімната- 17,4 кв.м.;

6-кухня-9,9 кв.м. до якого примикають надвірні будівлі: В-погріб; Г-сарай; Д- літня кухня; Е-прибудова до «Д», Ж-гараж; № 1-паркан в порядку спадкування за законом, після смерті 23 серпня 2015 року брата ОСОБА_10.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду І. В. Вергун