Заставнівський районний суд Чернівецької області
Справа № 2-766/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2016 рокум.Заставна

Заставнівський районний суду Чернівецької області в складі:

головуючої судді Пухарєвої О.В.

при секретарі Климус Г.В.

за участю

скаржника ОСОБА_1,

особи, дії якої оскаржуються ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Заставнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про відмову у відкритті виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою (доповненою до початку розгляду по суті), в якій просить скасувати незаконну постанову заступника начальника Заставнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 від 13.09.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа та зобовязати його винести нову постанову про відкриття виконавчого провадження.

Зазначив, що у жовтні 2015 року за його заявою постановою державного виконавця відділу ДВС Заставнівського РУЮ йому було повернуто виконавчий лист №2-766/11 від 21.03.2012 року, виданий Заставнівським районним судом на виконання рішення суду про встановлення йому днів побачень із неповнолітнім сином ОСОБА_3

У звязку з невиконання боржником ОСОБА_4 рішення Заставнівського районного суду він 12.09.2016 року знову предявив зазначений виконавчий лист до примусового виконання.

13.09.2016 року постановою заступника начальника Заставнівського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Чернівецькій області ОСОБА_2 йому відмовлено у відкритті виконавчого провадження за даним виконавчим листом на підставі п.7 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження». Посилаючись на порушення державним виконавцем вимог ч.5 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» та його права на виконання рішення суду, ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 скаргу на постанову державного виконавця підтримав, посилаючись на вищенаведене, просив суд задовольнити її в повному обсязі.

Заступник начальника Заставнівського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Чернівецькій області ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу не визнав, просив суд відмовити у її задоволенні. Пояснив, що виконавчий лист №2-766/11 від 21.03.2012 року, виданий Заставнівським районним судом на виконання рішення суду зобовязального характеру про встановлення днів побачень ОСОБА_1 із неповнолітнім сином не стосується стягнення аліментів чи інших періодичних платежів. Тому він на підставі імперативної норми п.7 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» відмовив ОСОБА_5 у відкритті виконавчого провадження, оскільки цей виконавчий лист повертався стягувачу ОСОБА_1 за його заявою, що виключає повторне відкриття виконавчого провадження.

Суд заслухавши пояснення скаржника та особи, рішення якої оскаржується, дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05.03.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 встановлено ОСОБА_1 дні побачення з неповнолітнім сином ОСОБА_3, дозволивши батьку забирати дитину за місцем свого проживання та зобовязавши матір передавати дитину. За даним рішенням цим судом 21.03.2012 року видано виконавчий лист №2-766/11. Упродовж 2012- 2015 років зазначений виконавчий лист неодноразово перебував на примусовому виконанні та двічі повертався стягувачу ОСОБА_5 за його заявами. Останній раз, за заявою скаржника ОСОБА_1 постановою заступника начальника відділу ДВС Заставнівського РУЮ ОСОБА_6 від 05.10.2015 року виконавчий лист №2-766/11 виданий 21.03.2012 року повернуто стягувачу ОСОБА_1

12.09.2016 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Заставнівського районного відділу ДВС із заявою про прийняття до виконання згаданого виконавчого листа.

Постановою заступника начальника Заставнівського РВДВС Головного ТУЮ в Чернівецькій області ОСОБА_2 від 13.09.2016 року у відкритті виконавчого провадження відмовлено на підставі п.7 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», з посиланням на те, що зазначений виконавчий лист 05.10.2015 року повертався стягувачу за його заявою.

В силу ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 25 цього Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, в тому числі за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 7 ч.1, ч. 4 ст. 26 вказаного Закону, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, якщо, в тому числі, виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів.

Постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 47 зазначеного Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, є письмова заява стягувача.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Отже, наведений у статті 47 Закону припис не містить обмежень для повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання, крім випадку, коли строк для пред'явлення документа до виконання, встановлений ст. 22 Закону, пропущений.

Стаття 49 Закону не передбачає такої підстави для закінчення виконавчого провадження, як повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою.

Положення п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону (відмова у відкритті виконавчого провадження, якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою) кореспондується з положеннями пункту 1 частини 1 ст. 49 Закону, якою встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду.

Отже, системний аналіз положень статей 26, 49 Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про те, що підставою для закінчення виконавчого провадження є заява стягувача про відмову від примусового виконання рішення суду, яка має бути визнана судом, і яка, відповідно, виключає можливість повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за приписами частини 1 ст. 50 Закону, завершене виконавче провадження з наведених підстав не може бути розпочате знову.

Як розяснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 22 постанови від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», враховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п'ятої статті 47 у взаємозв'язку з вимогами пункту 7 частини першої статті 26 Закону України про виконавче провадження, повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

Документами, доданими скарги доведено, що в межах строку, встановленого ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження", стягувач ОСОБА_7 повторно подав заяву про прийняття до провадження виконавчого листа.

З огляду на встановлені судом обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про те, рішення заступника начальника Заставнівського РВДВС Головного ТУЮ в Чернівецькій області ОСОБА_2 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження суперечить ст. ст. 47, 49, 50 Закону України "Про виконавче провадження" стосовно неможливості відкриття виконавчого провадження за повторним пред'явленням виконавчого документа до виконання у разі повернення виконавчого документа за заявою стягувача.

За таких обставин наявні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1: визнання оскаржуваної постанови неправомірною та зобовязання заступника начальника Заставнівського РВДВС Головного ТУЮ в Чернівецькій області ОСОБА_2 вирішити питання про відкриття виконавчого провадження.

На підставі ст. 22, 49, 50, п. 7 ч. 1 ст. 26, п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Визнати неправомірною та скасувати постанову заступника начальника Заставнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області ОСОБА_2 від 13.09.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-766/13 від 21.03.2012 року, виданого Заставнівським районним судом Чернівецької області .

Зобовязати заступника начальника Заставнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області ОСОБА_2 вирішити питання про відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу буде постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.Пухарєва