Справа № 307/768/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

18 жовтня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Джуги С.Д., Мацунича М.В.

при секретарі - Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 16 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна.

Позивачка зазначала, що з 14 лютого 2013 року перебуває в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому у книзі реєстрації шлюбів відділу ДРАЦС Тячівського РУЮ, актовий запис №16. Причиною розірвання шлюбу є те, що з самого початку подружнього життя з відповідачем не було взаєморозуміння. Вони втратили почуття поваги та довіри один до одного, мають різні погляди на сімейне життя і з 14 серпня 2015 року відповідач повернувся проживати до своїх батьків. ОСОБА_1 просила шлюб розірвати і повернути їй дошлюбне прізвище ОСОБА_1.

Весною 2013 року, за рахунок коштів, що були отримані ОСОБА_1 і ОСОБА_2 як подарунок від гостей на їх весіллі, сторони придбали автомобіль марки «Мазда СХ7», який згодом продали, а через 2 місяці купили автомобіль НОМЕР_1, за суму еквівалентну 16 тисяч доларів США, який зареєстрували на ім'я відповідача. На даний час автомобіль перебуває у користуванні відповідача, який проживає за місцем своєї реєстрації в смт. Солотвино. Позивачка просила суд ухвалити рішення про поділ майна, набутого під час шлюбу, автомобіль залишити у власності відповідача, з якого в рахунок компенсації стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину вартості автомобіля в сумі 216000 грн..

Позивачка та її представник в судовому засіданні зменшили позовні вимоги та просили суд шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 23 січня 2001 року у відділі актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції, актовий запис № 16, розірвати, повернути їй дошлюбне прізвище та стягнути з відповідача на її користь 155050 грн. в якості компенсації 1/2 частини вартості спірного автомобіля, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2101,7 грн. й повернути зайво сплачений судовий збір.

Рішенням Тячівського районного суду від 16 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вирішено: «Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 23 січня 2001 року у відділі актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції, актовий запис № 16 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 155050 грн. в якості компенсації 1/2 частини вартості спірного автомобіля та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2101,7 грн..

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_1, зайво сплачений судовий збір в розмірі 609.50 грн., згідно квитанції № 42239561 від 10.03.2016 року на рахунок 0248, код одержувача: 38028923, МФО 812016, банк: ГУДКCУ в Закарпатській області.

В решті позову відмовити».

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині стягнення з нього вартості 1/2 частки спірного автомобіля відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з нього 1/2 частини вартості спірного автомобіля та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - судом першої інстанції безпідставно взято до уваги висновок про вартість автомобіля, який не може слугувати належним та допустимим доказом, оскільки, як зазначено в ньому, огляд автомобіля не проводився, а інформація надана замовником. Експертиза по справі щодо вартості спірного автомобіля не проводилася, а відтак підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Крім того, не зрозуміло за який автомобіль з нього стягнуто 1/2 вартості, коли по справі фігурують два автомобіля з різними державними номерами. Вважає, що неподільні речі не можуть бути фактично поділені, а тому суд першої інстанції повинен був визначити ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.

Позивачка та її представник ОСОБА_3 вважають апеляційну скаргу безпідставною, просять таку відхилити і залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Встановлено, що з 14 лютого 2013 року позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_4 від 14.02.2013 р. (а.с. 6), який було розірвано рішенням Тячівського районного суду від 16 серпня 2016 року, і яке в частині вирішення питання про розірвання шлюбу не оскаржується.

Задовольняючи позовну вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації 1/2 частини вартості придбаного сторонами під час шлюбу автомобіля НОМЕР_1 в сумі 155050 грн. згідно висновку № 025/16 від 26 квітня 2016 року, суд першої інстанції виходив із того, що автомобіль є річ неподільна, спільне володіння і користування ним є неможливе, в тому числі і з тих підстав, що такий проданий, а тому відповідач повинен компенсувати позивачці 1/2 частину вартості такого.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду першої інстанції.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судових засіданнях сторонами під час шлюбу було придбано автомобіль НОМЕР_2, та зареєстровано на ім'я відповідача, а останній продав його своєму батькові та перерєстрував на д.н.з. НОМЕР_3, що підтверджуються обліковими картками № НОМЕР_5 від 15.10.2013 р. та НОМЕР_6 від 19.08.2015 р. (а.с. 36).

Вартість вказаного автомобіля, згідно висновку № 025/16 від 26.04.2016 року на дату оцінки складає 310100 грн.. Даний висновок сумнівів не викликає, нічим не спростований, а відповідачем не надано жодного доказу, що вартість спірного автомобіля складає іншу суму, або іншого акту оцінки.

Відповідно до положень ч. 2. ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Оскільки даний автомобіль є неподільним рухомим майном та знаходився в користуванні відповідача, а в даний час перебуває в користуванні у його батька, то судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно стягнув із відповідача на користь позивачки 1/2 частини його вартості, яка складає суму 155050 грн..

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги - скасування рішення в оскаржуваній частині та ухвалення нового про відмову в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 1/2 частини вартості спірного автомобіля.

Твердження відповідача про те, що висновок про вартість автотранспортного засобу № 025/16 від 26 квітня 2016 року не може вважатися належним та допустимим доказом по справі, колегія суддів не приймає до уваги як несуттєвий та такий, що спростовується матеріалами справи і встановленими обставинами, оскільки такий проведений спеціалістом із сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності, що належним чином зареєстрований та має відповідну кваліфікацію.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засідання та матеріалами справи твердження відповідача про те, що кошти за продаж автомобіля його батькові були витрачені подружжям на спільні цілі, й те, що йому не зрозуміло про який автомобіль йдеться із-за розбіжностей в державних номерах.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: