Справа № 417/3134/16-ц
Провадження № 2/417/600/16
РІШЕННЯ

Іменем україни

"21" жовтня 2016 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Шкирі В. М.

за участі секретаря судового засідання Грибєнік О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м.Сєвєродонецьк Луганської області в особі Сєвєродонецької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом-

В С Т А Н О В И В:

21.09.2016 позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Сєвєродонецьк Луганської області в особі Сєвєродонецької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 24 листопада 2015 року помер її чоловік ОСОБА_2.

Ще у вересні 1991 року її чоловік на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Луганської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 (реєстр 1-3524), придбав недобудований житловий будинок готовністю 66%. Відповідно до положень ст. 227 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на той час, після закінчення будівництва договір підлягав реєстрації в органах комунального господарства про що було також зазначено у самому договорі купівлі-продажу.

Протягом 1991-1994 років він добудував зазначений будинок і відповідно до діючого законодавства України, що діяло на той час ввів його в експлуатацію. Рішенням виконкому камянобрідської районної ради народних депутатів №153/2 від 12 вересня 1995 року було затверджено акт приймання житлового будинку №109 по вул. У. Громової в експлуатацію.

Після завершення будівництва та затвердження акту приймання будинку в експлуатацію її чоловік зареєстрував договір купівлі-продажу та житловий будинок в ДКП «Бюро технічної інвентаризації», про що було зроблено відповідну відмітку на самому договорі (проставлено відповідний штамп про реєстрацію). Згідно відомостей, зазначених у реєстраційному штампі вказано, що зазначений в цьому документі (тобто в договорі купівлі-продажу) будинок домоволодіння) ціле зареєстровано бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_2 і занесено в реєстрову книгу №308, реєстр №53934 21 грудня 1995 року. При цьому було видано також свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими спорудами.

Таким чином станом на 21 грудня 1995 року належним ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок за адресою: м. Луганськ, вул. У. Громової, 109.

Фактично з кінця літа 1994 року вона почала спільно проживати з ОСОБА_2 однією сімєю, а 29 жовтня 2004 року вони зареєстрували шлюб.

За час свого життя, 13 березня 2014 року її чоловік склав заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_4 відповідно до зазначеного заповіту він заповів їй усі права та обовязки, а також усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право.

Являється єдиною спадкоємицею, інших спадкоємців немає.

Після смерті чоловіка у встановлені строки вона звернулася до привотного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5 із відповідною заявою про прийняття спадщини і таким чином прийняла спадщину. Ніхто інший заяви про прийняття спадщини не подав.

01.07.2016 їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на право власності на сам житловий будинок через відсутність належної реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_2, яке можливо було втрачене через переїз із зони проведення бойових дій.

Відновити свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими спорудами не має можливості через проведення антитерористичної операції в м. Луганськ.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позов підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача, Сєвєродонецької міської ради, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність просив вирішити спір на розсуд суду. Заперечень проти позову не надав.

В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорта. /а.с.4-5/ та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6)

Згідно свідоцтва про одруження серії І-АП №167268, виданого 29.10.2004, ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який зареєстрований 29.10.2004.(а.с.7).

21 листопада 2015 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕД №749721 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області 24.11.2015./а.с.15/.

03 вересня 1991 року її чоловікБабушкін М. Д на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Луганської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 (реєстр 1-3524), придбав недобудований житловий будинок готовністю 66%. Відповідно до положень ст. 227 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на той час, після закінчення будівництва договір підлягав реєстрації в органах комунального господарства про що було також зазначено у самому договорі купівлі-продажу (а.с.8-9)

Після добудови вказаного будинку 27.07.1995 було виготовено техпаспорт (а.с.11-14) та Рішенням виконкому Камянобрідської районної ради народних депутатів №153/2 від 12 вересня 1995 року було затверджено акт приймання житлового будинку №109 по вул. У. Громової в експлуатацію (а.с.10).

За час свого життя, 13 березня 2014 року чоловік позивача ОСОБА_2 склав заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_4 відповідно до зазначеного заповіту він заповів ОСОБА_1 усі права та обовязки, а також усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право./а.с.16/ про це свідчить і про реєстрацію у спадковому реєстрі (а.с.17)

01.07.2016 позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок (а.с.18) , про що свідчить і інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав (а.с.19) проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на право власності на сам житловий будинок через відсутність належної реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_2, яке можливо було втрачене через переїз із зони проведення бойових дій (а.с..21)

Згідно експертного висновку про оцінку житлового будинку його вартість на 18.08.2016 складає 117800 грн (а.с.22,.23)

Таким чином судом встановлено що спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо спадкування та при вирішенні спору по суті судом використано наступні норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Приписами статті 1217 ЦК України передбачено спадкування за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені в заповіті.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

ОСОБА_2Д помер 21.11.2015 року , його єдиним спадкоємцем є позивач, яка у встановлені строки прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори, який видав свідоцтво про спадщину на земельну ділянку площею 0,0587 га, кадастровий номер :03:024:0185 за адресою: м. Луганськ, вул.Громової Уляни,109, та відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відносно житлового будинку за цією ж адресою .

Відповідно до п.23 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно положень до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягаєст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15та ст.392 ЦКвласник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином позивачами доведено ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Його доводи є обгрунтованими та підтверджені доказами, зокрема суд переконався, що позивач спадщину прийняв своєчасно, чоловік позивача за життя, на законних підставах набув права власності на будинок за адресою: м. Луганськ, вул. У. Громової,109, купивши його в недобудованоми виді 03.09.1991 (а.с.8-9) а потім 27.07.1995 зробивши техпаспорт ввів його в експлуатацію (а.с.10) що відповідало вимогам діючого на той час законодавства , а оригінал свідоцтва про право власності на будинок втрачено при переїзді у звязку з АТО.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний звязок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 1217, 1268, 1272 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до територіальної громади м.Сєвєродонецьк Луганської області в особі Сєвєродонецької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: м. Луганськ, вул. Громової Уляни,109, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер 21 листопада 2015 року, що складається з житлового будинкуц "А-2", сіней "а", погрібу "П", вбиральні "У", зливної ями "Я", огорожі "№ 1-3".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд Луганської області ї шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.М.Шкиря