АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г., Чупікової В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника ТОВ «Галс ЛТД» - Коваленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експртно-імпортний банк України» до ТОВ «Галс ЛТД», ДПІ у Глибоцькому районі, третя особа: ВДВС Глибоцького районного управління юстиції про зняття арешту з заставного майна, скасування постанови державного виконавця про арешт майна, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експртно-імпортний банк України» на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року,

встановила:

В січні 2016 року ПАТ «Державний експртно-імпортний банк України» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Галс ЛТД», ДПІ у Глибоцькому районі, третя особа: ВДВС Глибоцького районного управління юстиції про зняття арешту з заставного майна, скасування постанови державного виконавця про арешт майна.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, оскільки заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний експртно-імпортний банк України» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу повернути до суду для відкриття провадження.

Посилається на порушення норм процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Галс ЛТД», ДПІ у Глибоцькому районі просять апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважають її законною, постановленою

____________________________________________________________________

22ц-483/2016 р. Головуючий у 1 інстанції Цуренко В.А.

Категорія 58 доповідач Савчук М.В.

відповідно до вимог процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо

судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір щодо зняття арешту із майна виник між особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, що відноситься до компетенції господарського суду. В частині позовних вимог щодо скасування постанови державного виконавця про арешт майна, то такий спір підсудний Окружному адміністративному суду, оскільки оскаржуються дії державного виконавця не під час виконання судового рішення у цивільній справі.

Колегія суддів вважає вірними зазначені висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Частиною 1 статті 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 24 жовтня 2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» передбачено, що господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом

позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної

особи (статті 60 і 87 Закону України "Про виконавче провадження") - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації урозумінні статті 1 ГПК.

Частиною 5 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» встановлено, що відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК.

Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121-2 ГПК.

Як вбачається з позовної заяви, позивач та відповідачі є юридичними особами та мають статус суб'єктів підприємницької діяльності. Майно, на яке 21.12.2015 року накладено арешт ВДВС Глибоцького районного управління

юстиції, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ГАЛС ЛТД» на праві власності. Зазначене майно передане в іпотеку ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» згідно іпотечного договору № 71113Z6 від 08.04.2013 року, відповідно до п.1.1 якого іпотекою забезпечуються всі вимоги іпотекодержателя, що випливають з Генеральної угоди № 7111N2 від

08.04.2013 року з усіма кредитними договорами, що укладаються в рамках генеральної угоди.

Відповідно до п. l.2. зазначеної вище генеральної угоди її метою є визначення загальних умов фінансування інвестиційної, торгово-закупівельної, виробничої та іншої діяльності Позичальника, яка здійснюється відповідно до цієї генеральної угоди шляхом укладення Кредитних договорів.

Відповідно до укладених в межах Генеральної угоди кредитних договорів цілями надання кредиту є фінансування власних поточних витрат на закупівлю і реалізацію продукції (придбання товарів, сировини та матеріалів, оплата послуг, тощо).

Аналіз зазначених вище норм закону та суті спору спростовує доводи позивача про те, що спір виник з цивільних правовідносин, оскільки спір про зняття арешту із заставного майна виник між юридичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, що відноситься до компетенції господарських судів.

Необґрунтованими також є посилання апелянта на вимоги ч. 1, 2 ст. 114 ЦПК України, оскільки зазначені вимоги закону регулюють підсудність цивільних справ, а не юрисдикцію.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 12 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Судом першої при розгляді справи дотримано вимоги процесуального закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експртно-імпортний банк України» відхилити.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: