У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про припинення дії договору оренди землі шляхом розірвання, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 3 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним вище позовом, в обґрунтування якого зазначав, що відповідно до державного акта про право приватної власності на землю від 28 березня 2002 року йому належить земельна ділянка площею 6,36 га, яка розташована на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області.

Зазначав те, що 22 березня 2010 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років.

Посилаючись на те, що відповідач умови вищевказаного договору оренди землі не виконує, а саме: не сплачує орендну плату, чим порушує істотні умови зазначеного договору, просив припинити дію договору оренди землі від 22 березня 2010 року шляхом його розірвання.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2015 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, зареєстрований у Компаніївському відділі ДП «Кіровоградська регіональна філія Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України» 22 березня 2010 року щодо земельної ділянки площею 6,36 га, розташованої на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 3 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що надана відповідачем розписка, згідно із якою ОСОБА_3 отримав кошти в розмірі 20 тис. грн., та довідка про сплату орендної плати, з розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого ним податку, не є підтвердженням відсутності заборгованості по орендній платі, оскільки не є тими документами, що підтверджують факт виконання зобов'язання, такі докази не відповідають вимогам належності і допустимості у розумінні вимог ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що відповідач, передавши позивачу ще у 2009 році у власність 20 тис. грн достроково виконав свій обов'язок по виплаті орендної плати за 5 років, а тому правові підстави для розірвання договору оренди землі з підстав систематичної несплати орендної плати відсутні.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 6,36 га, розташованої на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку.

Між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Компаніївському відділі ДП «Кіровоградська регіональна філія Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України» 22 березня 2010 року, за умовами якого ОСОБА_3 передав належну йому на праві власності вищевказану земельну ділянку, а ФОП ОСОБА_4 її прийняв в строкове платне користування на 10 років в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією договору і актом приймання-передачі.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_3 взяв в 20 тис. грн та зобов'язався віддати у користування земельну частку (пай) площею 6,36 га на термін 5 років. Згідно умов договору та з проведенням індексації, відповідачем проводилися нарахування орендної плати у грошовій формі, утримувався податок з прибутку за ставкою 15 %, з 2010 по 2014 рік нарахована орендна плата в сумі 18 331 грн 70 коп., яка зарахована у рахунок погашення виплаченої орендної плати, що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_4

Згідно із відомостями ОСОБА_3 нараховано до виплати орендну плату за його земельну ділянку 6,36 га відповідно за: 2010 рік - 2 227 грн 70 коп.; 2011 рік - 2 720 грн; 2012 рік - 4 142 грн; 2013 рік - 4 142 грн; 2014 рік - 5 100 грн; на загальну суму 18 331 грн 70 коп., а у рядку № 5, напроти прізвища ОСОБА_3 відомості за 2010-2014 рік включно, у графі «підпис» написано: «зараховано».

Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 цього Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

За правилами п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

З копії розписки про отримання 20 тис. грн ОСОБА_3 від ФОП ОСОБА_4 убачається, що ОСОБА_3 отримав у борг зазначені кошти та зобов'язався віддати відповідачу для користування земельну ділянку (пай) площею 6,36 га на термін 5 років. Проте з розписки не убачається, що ОСОБА_3 отримав кошти у рахунок оплати оренди земельної ділянки, зміст розписки свідчить про зобов'язання ОСОБА_3 передати у користування земельну ділянку, що ним і було здійснено шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до договору оренди землі

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 87 406 грн 86 коп. (п. 5);

- розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п. 13);

- орендодавець має право вимагати своєчасного внесення орендної плати (п.28.4).

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 було отримано кошти від відповідача у рахунок орендної оплати за користування земельною ділянкою. Відповідачем надана довідка, з якої убачається, що позивачу зарахована в рахунок погашення орендної плати з 2010 по 2014 рік у розмірі 18 331 грн 70 коп. Проте відсутні відомості, що такі кошти позивачем отримувалися.

За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, є правильним.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 3 лютого 2016 року скасувати, рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик