У Х В А Л А

17 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_5 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс», ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернова Ольга Іванівна, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, протоколу проведення прилюдних торгів, акта про проведення прилюдних торгів та свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

встановила:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 13 червня 2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано прилюдні торги з реалізації арештованого майна, що належало ОСОБА_5 недійсними. Визнано недійсним акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. Визнано недійсним свідоцтво про право власності, видане 5 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І., відповідно до якого право власності на 1/2 частину арештованого майна належить ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області 2 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недійсними прилюдні торги, проведені Дніпропетровською обласною філією державного підприємства «Спецсервіс» по реалізації арештованого майна - 1/2 частини будинку АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5 на праві власності, результати яких оформлено протоколом № 1 прилюдних торгів по реалізації арештованого майна. Визнано недійсним акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації вказаного майна, що був затверджений начальником ВДВС Ленінського РУЮ м. Дніпропетровська 4 жовтня 2004 року. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на 1/2 частину вказаного будинку, видане 5 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І. на ім'я ОСОБА_4 У іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частини другої статті 388 ЦК України.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

ОСОБА_4 пропущено строк подання заяви про перегляд, однак заявник ставить питання про поновлення цього строку з посиланням на поважність причин його пропуску.

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин, що стверджується наявними у заяві доводами.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Скасовуючи частково рішення районного суду та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, апеляційний суд, з висновками якого погодився касаційний суд, виходив з того, що організацією, яка займалася проведенням прилюдних торгів не було дотримано вимог щодо порядку проведення прилюдних торгів, встановлених Тимчасовим положенням «Про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року (далі - Тимчасове положення), зокрема не повідомлено боржника про місце, час проведення прилюдних торгів та стартову ціну реалізації арештованого майна, що позбавило останнього можливості захистити свої права шляхом участі у торгах. При цьому, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що оскільки вимоги про визнання акта про проведення прилюдних торгів та свідоцтва про право власності, виданого за результатами проведення торгів є похідними вимогами від вимоги про визнання прилюдних торгів недійсними, то вони також підлягають до задоволення.

У наданій для порівняння постанові Вищого господарського суду України від 4 березня 2014 року, суд касаційної інстанції, погодився з висновками апеляційного суду про відмову в позові з тих підстав, що позивач не навів у чому саме полягало порушення його права. Відповідачем не порушено вимоги пунктів 3.5 та 3.17 Тимчасового положення, а дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України:

- від 24 жовтня 2012 року, суд, виходив із того, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Оскільки, як убачається із заяви про перегляд судових рішень і матеріалів справи, підставами для пред'явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є як недодержання державним виконавцем вимог Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження», так і недодержання спеціалізованою організацією вимог Тимчасового положення, то при вирішенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно було встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів. Однак суд касаційної інстанції зазначених положень не врахував, не застосував до спірних правовідносин норм статті 203, частини першої 1 статті 215 ЦК України та пунктів 3.11, 4.12 Тимчасового положення, які підлягали застосуванню, і неправильно застосував норму частину першу статті 16 ЦК України, унаслідок чого помилково дійшов протилежних висновків, ніж ті, які покладені в основу судових рішень у справах, що надані для порівняння.

- від 25 листопада 2015 року, суд виходив із того, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням. Відповідно до частини п'ятої статті 58 вказаного Закону звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Повторні прилюдні торги повинні відбутись у межах шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна. Після збігу цього шестимісячного строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення. Проведення переоцінок (уцінок) спірного майна державним виконавцем у зв'язку з тим, що прилюдні торги не відбулися, не може вважатися новою оцінкою у розумінні положень частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на зазначене можна зробити висновок про те, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надані для порівняння постанови Верховного Суду України не слугують прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частини другої статті 388 ЦК України. У справі, яка переглядається, положення статті 388 ЦК України не були застосовані.

Керуючись статтею 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк для подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень у справі.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс», ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернова Ольга Іванівна, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, протоколу проведення прилюдних торгів, акта про проведення прилюдних торгів та свідоцтва про право власності на нерухоме майно за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко