АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5946/16 Справа № 206/1694/16 Головуючий у 1 й інстанції - Румянцев О.П. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Тамакулової В.О., Баранніка О.П.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Самарського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю державного виконавця, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ Скороходом І.Г. прийнято до виконання виконавчий лист по цивільній справі №206/6707/13-ц (провадження №2/206/1464/13), виданий 03.02.2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська. Згідно вказаного виконавчого листа було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 22 січня 2013 року у розмірі 101668,50 грн. У відповідності до вказаного виконавчого листа державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ Скороходом Г.І. відкрито виконавче провадження ВП 42916021 від 14.04.2014 року. В ході виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська державним виконавцем Скороходом Г.І. 15 травня 2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Незважаючи на можливість здійснити опис майна боржника, яке може знаходитися за місцем проживання останнього, дії державного виконавця Скорохода Г.І. звелись лише до встановлення наявності у боржника автомобіля ВАЗ 21011, 1979 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Станом на день відкриття виконавчого провадження 14.04.2014 року вартість вищезазначеного автомобіля становила не більше 1500,00 доларів США, що за ринковим курсом становило 24000 грн. - тобто менше від загальної вартості наявної заборгованості. Незважаючи на наявність у боржника вищевказаного автомобіля з вказаною максимальною ринковою вартістю, саме це було використано державним виконавцем Скороход Г.І. як підставою для зупинення виконавчого провадження. Відомості про зупинення виконавчого провадження були отримані ОСОБА_2 в ході телефонної бесіди з державним виконавцем Скороходом І.Г., будь-яких письмових документів ним отримано не було. Крім того, йому відомо, що у приватній власності боржника знаходиться частина квартири, розташована за адресою: 49000, АДРЕСА_1. Наявність вказаного майна надає державному виконавцю можливість накласти арешт на вказану частину квартири та вжити заходів до її примусової реалізації. Не погодившись із рішення державного виконавця, позивач 20 травня 2015 року на ім'я начальника Самарського ВДВС ДМУЮ було подано скаргу на бездіяльність державного виконавця Скороход І.Г. Незважаючи на зазначені вимоги Закону України «Про виконавче провадження» станом на 16 липня 2015 року вказана скарга не розглянута, а на адресу позивача надіслано лист з текстом не досить зрозумілого змісту та якості, яка фактично позбавляє можливості його навіть прочитати. Вказаного листа він отримав 06 липня 2015 року особисто. З метою захисту своїх порушених прав 21 липня 2015 року він звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ до Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою суду від 29.09.2015 року його скарга була частково задоволена: бездіяльність державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ при виконанні вищевказаного судового рішення була визнана протиправною, дії державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ в частині винесення ним постанови про зупинення виконавчого провадження також визнані протиправними. Крім того на його адресу з боку Самарського ВДВС ДМУЮ надходять незрозумілі та протизаконні вимоги авансувати проведення виконавчих дій. З огляду на вищевикладене, зазначеними протиправними діями посадових осіб Самарського ВДВС ДМУЮ йому заподіяно моральну шкоду. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 150000,00 грн.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ Скороходом І.Г. прийнято до виконання виконавчий лист по цивільній справі №206/6707/13-ц (провадження №2/206/1464/13), виданий 18.02.2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська, згідно якого було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 22 січня 2013 року у розмірі 101668,50 грн., яка складається із основної суми за договором позики у розмірі 100000,00 грн. та 3% річних у розмірі 1668,50 грн., а також судовий збір у сумі 1016,68 грн., а всього на суму 102685,68 грн. (а.с.6).

Державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ 14 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП №42916021 за зазначеним вище виконавчим листом (а.с.8).

20 травня 2015 року на ім'я начальника Самарського ВДВС ДМУЮ позивачем було подано скаргу на бездіяльність державного виконавця Скороход І.Г (а.с.9).

21 липня 2015 року позивач звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2015 року скарга ОСОБА_2 була частково задоволена, бездіяльність державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ при виконанні вищевказаного судового рішення була визнана протиправною (а.с.14-15).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Як роз'яснено у п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного ;виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Так, за правилами ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги підстави та зміст позовних вимог; враховуючи, що шкода, завдана внаслідок неправомірної бездіяльності державних виконавців підлягає відшкодуванню державою, оскільки за шкоду, заподіяну рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, несе відповідальність держава, а до участі у даній справі не залучено в якості відповідача орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах, - колегія дійшла висновку, що в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено саме з наведених вище підстав.

Оскільки до участі у справі належний відповідач залучений не був, висновки місцевого суду про недоведеність позовних вимог по суті - є передчасними.

Отже, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог; в решті рішення необхідно залишити без змін.

Колегія звертає увагу, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом до належного відповідача про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь моральної шкоди у певному розмірі, завданої діями (бездіяльністю) державного виконавця.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, зважаючи на правильне застосування місцевим судом положень ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 рокузмінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді