АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2758/16 Справа № 183/1635/15 Головуючий у 1 й інстанції - Городецький Д. І. Доповідач - Романюк М.М.
23 березня 2016 року м. Дніпропетровськ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :
головуючого Романюк М.М.
суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.
при секретарі Порубай М.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Комунального підприємства "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 19 березня 2015 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з 09 листопада 2011 року він працює на посаді заступника директора КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств". Наказом директора КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" № 26-к від 19 лютого 2015 року позивача звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням штату, згідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗПП України. Вважає свої звільнення незаконним, оскільки йому не були запропоновані всі вільні посади на підприємстві в період з 28 серпня 2014 року до 19 лютого 2015 року. Крім того, відповідачем не було направлене інформаційне повідомлення на адресу місцевої ради про звільнення працівника який є депутатом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, що потягло порушення вимог ч.3 ст.33 ЗУ "Про статус депутатів місцевих рад". У зв'язку з наведеним позивач просить поновити його на посаді заступника директора КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств"; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та на відшкодування завданої моральної шкоди 5 000 грн.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково: поновлено позивача на посаді заступника директора КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств"; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 45 062 грн. 50 коп. та на відшкодування завданої моральної шкоди 1 000 грн. В задоволені решти вимог відмовлено та вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника директора КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств", стягуючи у рахунок позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 45 062 грн. 50 коп. та на відшкодування завданої моральної шкоди 1 000 грн. суд першої інстанції виходив з доведеності та законності заявлених вимог в цих межах.

Однак з даним висновком в повному обсязі погодиться не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" №90-к від 25 липня 2014 року ОСОБА_2 поновлено на посаді заступника директора з 20 листопада 2013 року.

Наказом директора КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" №94 від 28 серпня 2014 року, у зв'язку з тяжким фінансовим станом підприємства, з метою реорганізації та підвищення ефективності праці робітників, наказано з 01 жовтня 2014 року скоротити посаду заступника директора.

Наказом директора КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" №95 від 28 серпня 2014 року ОСОБА_2 попереджено про наступне звільнення.

Наказом директора КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" №112 від 22 жовтня 2014 року посаду заступника директора з 01 листопада 2014 року виведено зі штатного розпису адміністративно управлінського персоналу КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" та затверджено штатний розпис у новій редакції.

Наказом директора КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" №26-к від 19 лютого 2015 року ОСОБА_2, заступника директора, звільнено у зв'язку з скороченням штату, п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав приписи ч.2 ст.40 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Отже, з аналізу вказаних матеріально-правових норм можна дійти висновку, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати звільненого, що включає в себе запропонування всіх вакантних посад, які наявні на підприємстві і на які працівник може розраховувати виходячи з рівня своєї освіти та професійної кваліфікації, в тому числі і на посади, які були вакантними не лише на час ознайомлення з наказом про майбутнє вивільнення, а і на протязі усього часу до моменту ухвалення наказу про саме звільнення.

Як вбачається з акту КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" №22 від 19 лютого 2015 року комісією у складі директора, головного бухгалтера, юрисконсульта підприємства було запропоновано ОСОБА_2, у зв'язку із скороченням його посади, переведення на іншу роботу за такими вільними посадами як, електрик, слюсар по ремонту автомобілів, водій, озеленювач, робітник благоустрою. Від сказаних посад ОСОБА_2 відмовився.

В той час, відповідно до наданої довідки КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" та наданих наказів про призначення і звільнення робітників підприємства за період 2014 - 2015 роки, на час звільнення позивача, 19 лютого 2015 року, на підприємстві була вакантна посада майстра дільниці благоустрою, яка не була запропонована останньому та була вільною з 08 січня 2015 року у зв'язку із звільненням працюючої на ній ОСОБА_4

З урахуванням того, що ОСОБА_2 має вищу освіту за спеціальністю роботехнічні системи, кваліфікацію спеціаліста інженера-електромеханіка, приймаючи до уваги, що посадова інструкція майстра дільниці благоустрою не містить будь-яких зауважень щодо неможливості останнім її займати, як-то не відповідність кваліфікаційного рівня тощо, та те, що директором КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" не була запропонована йому зазначена вакантна посада, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо порушення роботодавцем приписів ч.2 ст.40 КЗпП України, що в свою чергу призвело до незаконного звільнення ОСОБА_2, а тому він підлягає поновленню на займаній посаді.

Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, цей порядок застосовується в тому числі і у випадках оплати вимушеного прогулу.

Згідно п.5 зазначеного Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Абзацом 2 пункту 8 Порядку, після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Як вбачається з довідки КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" за 45 робочих днів (серпень-вересень 2014 року) ОСОБА_2 отримав 7 875 грн., тобто розмір середньоденної зарплати становить 175 грн. 07 коп. в день (7 875 : 45 = 175,07), а тому загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 41 666 грн. 93 коп. (175,07 х 238 (днів вимушеного прогулу).

З урахуванням того, що суд визначаючи розмір суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача, не вірно визначився з методом розрахунку, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої суми з 45 062 грн. 50 коп. до 41 666 грн. 93 коп. Розмір суми, яка підлягає стягненню визначена без відрахування податку та інших обов'язкових платежів.

Посилання апелянта на те, що розмір стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно зменшити на розмір отриманої позивачем допомоги по безробіттю, не може бути прийнято до уваги, оскільки ст.235 КЗпП України це не передбачено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України в ухвалі від 24 червня 2009 року при розгляді справи №6-2768св09.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки, позивач не працював з вини відповідача тривалий час, що призвело до погіршення його матеріального стану та викликало у нього значні хвилювання щодо свого майбутнього, суд першої інстанції вірно визначився з сумою в розмірі 1 000 грн., яка є співмірною із завданою моральної шкодою.

Стосовно посилань апелянта щодо неможливості переведення ОСОБА_2 на посаду майстра дільниці благоустрою, оскільки останній не має відповідної кваліфікації та освіти не може бути прийнятим до уваги з наступного.

Як вбачається з посадової інструкції майстра дільниці з благоустрою, затвердженої директором КП "Новомосковський комбінат комунальних підприємств", ОСОБА_2 відповідає всім критеріям зазначеної посади, а саме: має вищу освіту та стаж роботи на підприємстві більше 5-ти років. Крім того, з аналізу вказаної інструкції вбачається, що в обов'язку майстра дільниці не входить виконання будь-яких робіт пов'язаних з фізичним навантаженням, до того ж професійні навички заступника директора в сфері житлово-комунальних послуг в будь-якому випадку дозволяють останньому виконувати роботу пов'язану зі складанням звітів та проведенням роз'яснювальної роботи серед громадян.

Посилання апелянта з приводу того, що оскільки в переліку посад визначених у Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників України відсутня посада майстра дільниці благоустрою, то за аналогією повинні застосовуватись вимоги до посади майстра дільниці з видалення побутових відходів є безпідставним.

Відповідно до ст.1 Довідника кваліфікаційних характеристик професійних працівників, довідник визначає перелік основних робіт, які властиві тій або іншій посаді та забезпечує єдність у визначенні кваліфікаційних вимог щодо певних посад.

Згідно ст.4, 6 вказаного Довідника, довідник служить основою для розроблення посадових інструкцій працівникам, які закріплюють їх обов'язки, права та відповідальність.

У довіднику визначено перелік основних робіт, які притаманні тій або іншій посаді, виходячи із встановленого в галузях економіки поділу і кооперації права. Конкретний перелік посадових обов'язків визначається посадовими інструкціями керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, які розробляють і затверджують на основі Довідника роботодавці, ураховуючи конкретні Завдання та обов'язки.

Отже, з аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що Довідник слугує таким собі фундаментом під час складання посадової інструкції, а безпосередньо обов'язки визначаються керівником у посадовій інструкції яка складається виходячи зі специфіки підприємства та поставлених задач притаманних цій посаді.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги що КЗпП України не містить такого терміну як аналогія професії вказане твердження апелянта є хибним.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року в частині розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити, зменшити суму з 45 062 грн. 50 коп. до 41 666 грн. 93 коп. В іншій частині рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

Т.П.Красвітна