АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1880/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Синиця Л. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівГончар Н.І., Ювшин В.І.
секретарГаджієва Ю.В.

за участю:

представника відповідачів ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 22 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_9, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

17 червня 2015 року Публічне акціонерне товариства «Райффайзен Банк Аваль» (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 14.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується Статутом, та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір №014/02-27/679-08, за умовами якого позичальнику було надано кредит в сумі 44000,00 дол. США на строк до 13.05.2014 року на реконструкцію житлового будинку під магазин, з процентною ставкою 16% річних (п.1 кредитного договору).

Відповідно до п.3.1, п.6.1, п.5.1 кредитного договору банк надав кредит (у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника) на умовах його забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування, а позичальник зобовязувався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути суму отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов договору та Тарифів Банку, а також виконати інші обов'язки визначені договором. Банк свої зобовязання виконав.

Надання кредитних коштів позичальнику підтверджується випискою по рахунку. Графік погашення кредиту та інших платежів, що є додатком до договору, визначав, що позичальник взяв на себе зобовязання здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно (до 15 числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту), ануїтентними (однаковими) платежами.

Відповідно до договору у разі настання обставин Дефолту (невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань) банк має право вимагати виконання позичальником зобовязань за цим договором, включаючи повернення суми кредиту, сплати процентів, комісії, пені, штрафів та інших платежів відповідно до умов цього договору. За прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за кредитним договором позичальник сплачує пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення (п.10.1 кредитного договору). Відповідно до п.12.4 кредитного договору по всіх правовідносинах, повязаних з укладенням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

12.01.2009 року між банком та позичальником було укладено Договір про зміни №1 до кредитного договору №014/02-27/679-08 від 14.05.2008 року, за якими викладено у новій редакції Графік погашення залишку заборгованості рівними щомісячними платежами. Всі інші умови залишаються незмінними.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, 18.09.2009 року між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору №014/02-27/679-08 від 14.05.2008 року, за умовами якої сторони домовились, тимчасово, на період з 15.09.2009 року до 15.03.2010 року, зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати, тобто встановили кредитні канікули, і на цей період щомісячний платіж по кредиту становив 0 доларів США, та погоджено новий графік погашення до договору.

28.05.2010 року було укладено Додаткову угоду №3, згідно якої змінено строк надання кредиту до 13.05.2015 року і відсоткову ставку до 16,00% річних, та тимчасово з 28.05.2010 року до 16.11.2010 року зменшено розмір щомісячного платежу за основною заборгованістю, погоджено новий графік оплати за кредитом.

10.06.2011 року було укладено Додаткову угоду, згідно якої подовжено термін повернення кредиту до 13.05.2022 року, врегульовано заборгованість позичальника за договором, уклали графік погашення.

18.09.2009 року, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_9 було укладено Договір поруки №014/02-27/679-07п, за умовами якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязання боржника ОСОБА_7, які виникають з умов кредитного договору №014/02-27/679-08 від 14.05.2008 року у повному обсязі (п.1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору, у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі що і боржник.

05.05.2015 року позичальнику та поручителю були надіслані вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитом №114-0-0-00/15-30424 та №114-0-0-00/15-30422, проте заборгованість погашено не було.

Згідно інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 22.01.2015 року ФОП «ОСОБА_7.» припинив свою діяльність.

З урахуванням викладеного, положень ст. ст. 257, 258, 259, 509, 526, 530, 536, 610, 625, ч.2 ст.1050, ч.1 ст.1054 ЦК України, а також того, що позичальник припинив належним чином виконувати свої грошові зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого за кредитом виникла прострочена заборгованість, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_9 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/02-27/679-08 від 14.05.2008 року, станом на 13.05.2015 року в сумі 35192,98 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 726297,23 грн., яка складається з: 31363,39 дол. США (еквівалентно 647263,84 грн.) заборгованості по кредиту, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту 555,38 дол. США (еквівалентно 11 461,69грн.); 3182,82 дол. США (еквівалентно 65685,64 грн.) заборгованість по відсотках, в тому числі прострочена заборгованість по відсотках 2962,84 дол. США (еквівалентно 61145,79грн.); 646,77 дол. США (еквівалентно 13347,75грн.) пеня. Стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 1827,00 грн., з кожного.

В ході розгляду справи позивачем уточнено позовні вимоги про стягнення солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_9 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/02-27/679-08 від 14.05.2008 року, станом на 13.07.2015 року в сумі 36116,26 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 791541,41 грн., яка складається з: 31163,39 дол. США (еквівалентно 682991,91 грн.) заборгованості по кредиту, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту 752,45 дол. США (еквівалентно 16491,06 грн.); 3916,86 дол. США (еквівалентно 85843,80 грн.) заборгованість по відсотках, в тому числі прострочена заборгованість по відсотках 3684,63 дол. США (еквівалентно 80754,13 грн.); 1036,01 дол. США (еквівалентно 22705,70грн.) пеня та стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 1827,00 грн., з кожного.

30 листопада 2015 року ОСОБА_7 звернувся до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з зустрічним позовом про захист прав споживача, керуючись ст. ст. 41, 99 Конституції України, ст. ст. 3, 13, 192, 203, 215, 216, 217, 227, 229, 230, 321, 535, 628, 638 ЦК України, ст. ст. 1, 11, 15, 16, 18, 19, 22, 24 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 6, 49 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», просив суд визнати кредитний договір №014/02-27/679-08 від 14.05.2008 року, укладений між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» - недійсним з моменту його заключення. Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати односторонню реституцію, а саме: зобов'язати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повернути ОСОБА_7 сплачені по кредитному договору відсотки, пеню, штрафні санкції, комісі, тощо. (114-120).

Зустрічний позов мотивовано тим, що банк скориставшись юридичною необізнаністю позичальника, при його підписанні, істотно порушив вимоги діючого законодавства щодо надання валютних кредитів. 14.05.2008 року було укладено кредитний договір, з метою реконструкції житлового будинку під магазин, та за іпотечним договором в іпотеку передано житловий будинок загальною площею 207,0 кв.м. з будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1. За своїм змістом і текстом кредитний договір не відповідає законодавству України, інтересам та волі позичальника, порушує права та законні інтереси. Порушення банком чинного законодавств України в галузі кредитування полягає в тому, що п.1.1 договору суперечить ч.1 ст.524 ЦК України, в якій вказано, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, ліміт кредитування 44000,00 дол. США. Частина 2 ст.524 ЦК України дозволяє визначати грошовий еквівалент в іноземній валюті, в такому випадку, згідно ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Іноземна валюта не може бути предметом договору споживчого кредиту, що і є істотним порушенням умов договору. Згідно ч.1 ст.533 ЦК України встановлено правило, за яким грошове зобовязання має бути виконане виключно в гривнях. Частина 1 ст.1054 ЦК України, визначає, що предметом кредитного договору можуть бути лише гроші українська гривня. Отже, невідповідність договору споживчого кредиту вимогам закону в момент його укладення тягне за собою невідповідність такого договору ст.215 ЦК України. При визнанні недійсним договору споживчого кредиту в іноземній валюті, втрачають своє правове значення й інші правочини, укладені на виконання недійсного договору.

Ухвалою суду від 22 березня 2016 року первісний позов та зустрічний позов об'єднано в одно провадження. (а.с.155)

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 22 червня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_9 солідарно, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом №014/02-27/679-08 від 14.05.2008 року в розмірі 34520,77 дол. США (926 699,40грн.), з них: 28813,39 дол. США (773 486,55 грн.) - заборгованість за кредитом; 5707,38 дол. США (153212,85грн.) - заборгованість за відсотками, та пеню в розмірі 36850,00грн., а також витрати по сплаті судового збору в рівних долях, по 1500,00 грн., з кожного.

У задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу та посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до нього та ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнати кредитний договір №014/02-27/679-08 від 14.05.2008 року, заключений між ОСОБА_7 і ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", недійсним з моменту його заключения, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати односторонню реституцію а саме: зобов'язати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повернути ОСОБА_7 сплачені по кредитному договору №014/02-27/679-08 від 14.05.2008 року відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії, тощо.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по первісному позову та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7. суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, виходив з того, що відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ст.526 ЦК України, в строки, що вказані у зобовязанні ст.530 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, і за порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Встановлено, що 14.05.2008 року між фізичною особою ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір №014/02-27/679-08, за яким кредитор, на положеннях та умовах цього Договору, надає позичальнику кредит у сумі 44 000,00 дол. США (ліміт кредитування) строком до 13.05.2014 р., зі сплатою 16% річних (п.1.1), для реконструкції житлового будинку під магазин (п.2.1), та визначено Графік погашення кредитної заборгованості (невідємний додаток №1), який з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, за згодою сторін, викладався у нових редакціях: 12.01.2009 р. Договір про зімни №1 до кредитного договору (1); 18.09.2009 р. укладено Додаткову угоду №2 (2); 28.05.2010 р. укладено Додаткову угоду №3 (3), та за Додатковою угодою від 10.06.2011 року подовжено термін повернення кредиту до 13.05.2022 року.

При цьому, умови визначені в інших розділах кредитного договору залишаються не змінними, в т.ч. Розділ 6. Позичальник зобовязується, Розділ 7. Кредитор має право, Розділ 10. Відповідальність сторін, Розділ 12. Інші умови договору.

Банк умови кредитного договору виконав, що підтверджується випискою по рахунку від 15.05.2008 року щодо перерахування коштів в сумі 44 000,00 дол. США, що не заперечувалося позивачем ОСОБА_7, який визнав цей факт.

18.09.2009 року між банком та ОСОБА_9 укладено договір поруки №014/02-27/679-07п, за яким поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязаннях боржника ОСОБА_7, які виникають з умов кредитного договору №014/02-27/679-08 від 14.0-5.2008 р. та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, в повному обсязі цих зобовязань, та за п.3.1. умов договору, у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч.1, 2 ст.554 ЦК України.

У звязку з неналежним виконання зобовязання за кредитним договором, позичальнику, відповідачу у справі ОСОБА_7, та поручителю, відповідачу ОСОБА_9, 05. 05. 2015 року за відповідними вихідними номерами, за адресою АДРЕСА_1, була направлена вимога про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором, яка, на час звернення до суду із позовною вимогою, на 17.06.2015 р., залишилася без виконання.

Факт отримання такої вимоги відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у судовому засіданні визнавався, та останні пояснювали, що з травня місяця 2015 року почали вести переговори з банком щодо реструктуризації заборгованості кредитних коштів.

Враховуючи те, що вимога про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором не була виконана, заборгованість щоденно збільшувалася, так як погашення по кредиту було не в графіку, та не у визначеному розмірі, банк прийняв рішення та звернувся до суду із даним позовом, до позичальника та поручителя.

Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченою порукою, за нормами ч.1 ст.554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановленого додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ч.2 даної статті.

Обґрунтовуючи підставу позову, позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_7 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 17. 03. 2016 р., має заборгованість за кредитом 28 813,39 дол. США (773 486,55грн.), в т. ч. прострочена заборгованість за кредитом 100,21 дол. США (2 690,11грн.); заборгованість за відсотками 5 707,38 дол. США (153 212,85грн.), в т.ч. прострочена заборгованість за відсотками 5 468,06 дол. США (146 788,38грн.); нарахована пеня 2 745,41 дол. США (73 699,68грн.), що становить 37 266,18 дол. США (1 000 399,08грн.), яка розрахована відповідно умов кредитного договору.

При вирішені спору, суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що клопотання про витребування доказів, а саме, належним чином оформлені виписки по особовим рахункам, на яких обліковувався кредит ОСОБА_7 згідно кредитного договору №014/02-27/679-08 від 14.05.2008 р. (НОМЕР_1 основний борг надання/погашення», НОМЕР_2 нараховані відсотки та сплачені відсотки», НОМЕР_3 прострочені відсотки», НОМЕР_4 прострочена заборгованість», НОМЕР_5 поточний рахунок», а також нарахована комісія, прострочена комісія, нарахована/сплачена пеня, прострочена пеня, в ході його обговорення/розгляду було знято відповідачами, так як останні погодилися, що станом на 22. 03. 2016 року, мають саме таку заборгованість, яка розрахована позивачем, тобто, 37 266,18 дол. США, з урахуванням пені, і що домовленості щодо добровільного погашення кредиту, не досягнуто.

Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Відповідно до ст.ст.47,49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», главою 2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001р. №275, банки мають право здійснювати кредитні операції в іноземній валюті та підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями.

Разом з тим, відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004р. №483 у разі, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією, на здійснення якої Національним банком Україна надана банківська ліцензія та письмовий дозвіл, є уповноважений банк, то використання іноземної валюти як засобу платежу на території України за цією операцією дозволяється без індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Встановлено, що позивач, на підтвердження стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, надав банківську ліцензію №10 від 11.10.2006 року, дозвіл на право здійснення операцій №10-4, та додаток до дозволу, де зазначено, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» має право здійснювати операції з валютними цінностями.

Вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд першої інстанції вірно керувався, як наведеним вище, так і правовою позицією Верховного Суду України, у справі за №6-145цс14 від 24.09.2014 р., що є обовязковою до застосування, про те, що суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Отже суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що доводи зустрічної позовної заяви в цій частині, є такими, що не заслуговують на увагу, і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», мав повноваження на надання відповідачу кредиту в іноземній валюті, як і має право на стягнення заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту.

Згідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину, за ч.1 ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України з подібних правовідносин, постанова у справі №6-80цс13 від 25.09.2013 р., рішення по якій є обовязковим, суд визначив, що за положеннями ч.5 ст.11, ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство, за нормами ст.10 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст.60 ЦПК Україна, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно поставився критично до доводів зустрічної позовної заяви, про те, що відповідач ОСОБА_7 не отримував 44 000,00 дол. США, та не був попереджений про валютні ризики, що відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_9 не отримували вимогу про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором від 05.05.2015 року, як і те, що при укладені кредитного договору порушено істотну умову договору, що стосується предмету, та порушено право відповідача ОСОБА_7, як споживача згідно ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки останні спростовуються поясненнями наданими в суді відповідачами, матеріалами справи та наведеним вище законодавством, правовими позиціями ВСУ, які слід застосувати до даних правовідносин.

Відповідно до загального правила період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків (правова позиція Верховного Суду України, що викладена у постанові від 03.09.2014р. по справі №6-100цс14).

При вирішенні даного спору судом першої інстанції вірно враховано, що ОСОБА_7, як ФОП, 22.01.015 року припинив свою діяльність.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №014/02-27/679-08 від 14.05.2008 р., підлягають до часткового задоволення, із зменшенням розміру пені до 36 850,00грн., а у задоволені позовної вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_7 про захист прав споживача та визнання кредитного договору №014/02-27/679-08 від 14.05.2008 р., недійсним, слід відмовити.

Судом першої інстанції вірно вирішено питання по судових витратах.

Наведенні в апеляційній скарзі доводи були предметом розгляду і колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, оскільки воно ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 необхідно відхилити, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 22 червня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 22 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_9, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :