АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2284/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Фай В. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівМіщенка С. В., Сіренка Ю. В.
при секретаріНаконечній М. М.

представника позивача Попельнюх Т.І.

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на заочне рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 13 січня 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором кредиту,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором кредиту, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.06.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_8 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_8 зобов'язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом 31 жовтня 2013 року має заборгованість в сумі 14 172,73 грн., яка складається: 3907,08 грн. - заборгованість за кредитом; 7190,93 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом; 1923,64 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 651,08 грн. - штраф (процентна складова).

У зв'язку з чим банк просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 172,73 грн.

Заочним рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 13 січня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь банку заборгованість по кредиту в сумі 14172,73 грн. та 229,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 13 січня 2014 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Дана справа в апеляційному порядку переглядалась неодноразово. Останньою ухвалою колегій суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_8 задоволено частково, а ухвала апеляційного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року про залишення заочного рішення суду першої інстанції без змін скасована, а справа направлена до суду апеляційної інстанції на новий апеляційний розгляд.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором кредиту, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач порушив умови договору внаслідок чого утворилася заборгованість. Так як зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_8 не виконав належним чином, то він повинен нести цивільно-правову відповідальність.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись.

Встановлено, що згідно кредитного договору б/н від 27 червня 2007 року ОСОБА_8 отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договір складається із заяви клієнта, тарифів банку, умов і правил надання банком послуг.

Підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку становлять між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг.

У заяві від 27 червня 2007 року, підписаної ОСОБА_8, зазначено, що останній дає згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг між ним та банком разом. Своїм підписом він також підтвердив, що ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляд.

За умовами п. п. 3.1.1, 3.1.3 Розділу II Умов і правил строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня указаного місяця. За закінченням строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Відповідно до п. 9.4 Умов вбачається, що у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається, подальше поновлення дії карти можливо лише після повного погашення заборгованості клієнтом.

Згідно з п. 9.12 строк дії договору визначено сторонами 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується та той самий строк.

У листопаді 2013 року банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка за розрахунком банку станом на 31 жовтня 2014 року становить 14 172 грн 73 коп. та складається із: 3 907 грн 08 коп. - заборгованість за кредитом; 7 190 грн 93 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 923 грн 64 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 651 грн 08 коп. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника на користь банку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_8 порушив умови кредитного договору, переставши з 2009 року здійснювати платежі. Визнаючи свою вину у порушенні зобов'язання, ОСОБА_8 подав заяву про застосування позовної давності.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

В поданій 04.12.2013 року до суду першої інстанції заяві ОСОБА_8 зазначив, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності, а тому позивач не має підстав для задоволення позову. Дані заяви надійшли до суду першої інстанції та приєднані до матеріалів цивільної справи до ухвалення судом першої інстанції заочного рішення ( а.с. 37-36 том 1).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року суд касаційної інстанції також зазначив, що судом першої інстанції та апеляційної інстанції не звернуто уваги на заяви ОСОБА_8 про пропуск позивачем строку позовної давності, що і явилось підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 339 ЦПК України, п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2012 року № 10 «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Встановивши, що право позивача порушено неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_8 за кредитним договором, суд першої інстанції не звернув уваги на заяву ОСОБА_8 про пропуск позивачем строків позовної давності, що є підставою для застосування позовної давності та відмови в задоволенні позову.

Але суд першої інстанції не врахував обставин зазначених ОСОБА_8 в його заяві про пропуск позивачем строків позовної давності, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, та ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволення позовних вимог за пропуском строків позовної давності.

Так як апеляційна скарга підлягає до задоволення, то відповідно до статті 88 ЦПК України з позивача необхідно стягнути понесені ОСОБА_8 судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 121 гривну 80 коп.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на заочне рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 13 січня 2014 року задоволити, а рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 13 січня 2014 року скасувати.

Ухвали нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «Приват Банк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором кредиту за пропуском строків позовної давності.

Стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування судових витрат 121 (сто двадцять одну) гривну 80 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржене до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :