РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

відповідача ОСОБА_1,

представника третьої осоти Лукянової Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору служба у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

встановив :

12 вересня 2016 року Орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації звернулася до суду в інтересах ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1, зазначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору службу у справах дітей та сімі'ї Вишгородської районної державної адміністрації, службу у справах дітей Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що на первинному обліку служби у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації перебуває малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина позбавлена батьківського піклування. Згідно розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 12.10.2012 року №2308 ОСОБА_3 направлений у будинок сімейного типу ОСОБА_4, за адресою АДРЕСА_1, де він перебуває по теперішній час. Мати дитини, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, засуджена згідно вироку Вишгородського районного суду від 03.08.2012 р. та відбувала покарання у виправній колонії. Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Після звільнення з місць позбавлення волі, ОСОБА_1, проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3, однак ні до служби у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації, ні до служби у справах дітей Хмельницької міської ради з заявою щодо повернення їй її малолітнього сина не зверталася. Утриманням та вихованням сина вона не займається, що свідчить про те, що вона не виконує свої батьківські обов'язки. Тому, 29.08.2016 р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Вишгородської районної державної адміністрації прийняте рішення про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо її малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такої, що ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини.

Представник Органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, однак до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності з підтриманням позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнала.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради в судовому засіданні пояснила, що позов є обґрунтованим, оскільки відповідач не піклується дитиною.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації, в судове засідання не з'явилася, однак до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки оснований на законі, доведений зібраними документами у справі.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження НОМЕР_1, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1., його матір'ю є ОСОБА_1, а батьком записано ОСОБА_5

Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження.

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03 серпня 2012 року, який набрав законної сили 20.08.2012 р. ОСОБА_1 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України і призначено покарання у вигляді шести років позбавлення волі із конфіскацією майна, що належить їй на праві приватної власності.

Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 28.09.2012 р. № 2179 малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

А розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 12.10.2012 р. № 2308 малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено у дитячий будинок сімейного типу за адресою: АДРЕСА_1 матері-вихователя ОСОБА_4. Закріплено за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 житло за адресою: АДРЕСА_2, на яке він має право користування. Призначено опікуном за збереженням житла дитини гр. ОСОБА_6

Відповідно до рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 13.12.2012 р. № 1033 вирішено влаштувати малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання в дитячий будинок сімейного типу матері-вихователя ОСОБА_4 з 14.12.2012 р.

28 квітня 2016 року ОСОБА_1 звільнилася з Збаразької виправної колонії № 63, що вбачається із довідки про звільнення НОМЕР_2.

ОСОБА_1 проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3, про що сама вказала в судовому засіданні.

Встановлено, що відповідач ні до служби у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації, ні до служби у справах дітей Хмельницької міської ради з заявою щодо повернення їй її малолітнього сина не зверталася, матеріали справи таких відомостей не містять.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановлено, що мати малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_1 разом з дитиною не проживає, після звільнення з місць позбавлення волі з заявами щодо повернення їй її малолітнього сина не зверталася, дитина проживає у будинку сімейного типу ОСОБА_4, за адресою АДРЕСА_1, де він перебуває по теперішній час, мати не приймає жодної участі по вихованню дитини, а саме не займається її утриманням, не цікавиться життям і здоров'ям; не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не дбає про матеріальне забезпечення, підготовку до самостійного життя, не спілкується з сином, не проявляє турботи, не сприяє розвитку природних здібностей, не утримує матеріально.

Доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, підтвердив висновок органу опіки і піклування Вишгородської районної державної адміністрації від 07.09.2016 р., про те що гр. ОСОБА_1 не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, здоров'я, матеріальне забезпечення, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не проявляє батьківської турботи.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 СК України відповідача слід позбавити батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Суд застосовує крайню міру, позбавивши ОСОБА_1 батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини, до того ж, відповідач позов визнала.

Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст. ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, та керуючись ст. ст. 15, 30, 60-62, 88, 212-215 Цивільного Процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно її малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :