Справа № 145/969/16-ц Провадження № 22-ц/772/3048/2016Головуючий в суді першої інстанції Кіосак Н. О.
Категорія 49 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Тиврівської райдержадміністрації , про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей, -

встановила:

13 червня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- орган опіки та піклування Тиврівської райдержадміністрації, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із позивачем по АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у розмірі по 1000 грн., починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 липня 2016 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб, зареєстрований 20.05.2006 року, виконкомом Великовулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 актовий запис №4.

Визначено місце проживання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 з матір'ю - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі по 765 грн. на кожну дитину та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 614 грн. щомісячно, починаючи з 13.06.2016 року і до досягнення ними повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 551грн. 20коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів змінити, стягнувши аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі 330 грн. на кожну дитину щомісячно, в решті рішення суду залишити без змін, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та не переглядається судом апеляційної інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з підстав, зазначених в ній, просили суд її задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_9 проти апеляційної скарги заперечили, просили суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник органу опіки та піклування Тиврівської райдержадміністрації - Сікора О.Г. проти апеляційної скарги заперечила, просила суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що батьки мають рівні обов'язки по утриманню дітей, зокрема по забезпеченню отримання дітьми прожиткового мінімуму, позивач не отримує доходу у зв'язку з доглядом за дітьми, а відповідач непрацевлаштований, проте є працездатним, фізично здоровим і не має інших утриманців, а тому має змогу сплачувати по 765 грн. на дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_6. а також 614 грн. на утримання сина ОСОБА_7 .

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.05.2006 року (а.с. 8).

У шлюбі народилось троє дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 9-11).

Діти проживають з позивачем в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Великовулизької сільської ради № 333 від 05.06.2016 р. (а.с. 12).

Батько ОСОБА_2 проживає окремо, що не заперечується відповідачем.

На момент розгляду справи ОСОБА_2 інших осіб на своєму утриманні не має, офіційно не працевлаштований, та не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, проте згідно з пояснень останнього наданих в суді першої інстанції отримує нестабільний заробіток в середньому 1500 грн. щомісячно.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з довідкою управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі від 07.10.2016 року №213 ОСОБА_2 протягом лютого-квітня 2016 року отримав заробіток у ТОВ «Агро-еталон» 3205,35 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач визнавав частково позовні вимоги на суму 330 грн. щомісячно на кожну дитину.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України , так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

На цьому наголошено в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13.

Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 травня становив 1228 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років - 1531 грн.

Отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на дитину до 6 років не може становити суму менше 368,4 грн., а на дітей віком від 6 до 18 років - 459,3 грн.

Проте висновки суду щодо можливості ОСОБА_2 сплачувати аліменти в розмірі 765 грн. щомісячно на дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та на сина ОСОБА_7 - 614 грн. щомісячно, а всього 2144 грн. щомісячно не відповідають обставинам справи, оскільки дохід останнього є мінливим і нерегулярним, а можливість отримання доходу та надання утримання у визначеному судом розмірі не підтверджена доказами у справі.

При визначенні розміру аліментів, колегія суддів враховує положення ч. 2 ст. 182 СК України та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та встановлює його на рівні 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а саме на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - 459,3 грн. щомісячно на кожну дитину та на утримання ОСОБА_7 - 368,4 грн. щомісячно.

Доводи відповідача про те, що суд не повинен виходити з рівня прожиткового мінімуму, оскільки ч.3 ст. 184 СК України передбачено можливість суду визначити аліменти у розмірі меншому мінімального розміру передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України і з призначенням державної допомоги в розмірі різниці між визначеним розміром і 30 % прожиткового мінімуму, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.89 N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 N 789-XII, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідач фізично здорова працездатна людина , який повинен забезпечити дітям достатній рівень життя для їх нормального розвитку, включаючи харчування, необхідний набір непродовольчих товарів та послуг, який визначається величиною прожиткового мінімуму.

Підстав для встановлення розміру аліментів нижче встановленого ч.2 ст. 182 СК України рівня колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду в частині стягнення аліментів, підлягає зміні, а розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача зменшенню.

Керуючись ст. 307, п.1.ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 липня 2016 року в частині стягнення аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі по 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 30 коп. на кожну дитину та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, у розмірі 368 (триста шістдесят вісім) грн. 40 коп. щомісячно, починаючи з 13.06.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ Ю.Б. Войтко

/підпис/ І.М. Стадник

Згідно з оригіналом: