Ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Карпенко С.О.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут ЛТД», ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання правочину недійсним та поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 3 грудня 2015 року,

встановила:

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут ЛТД», ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання правочину недійсним та поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2013 року позов задоволено.

Визнано недійсною угоду про заміну сторони у договорі купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно від 9 червня

2011 року, яка була укладена 10 червня 2011 року між ТОВ «Добробуд ЛТД», ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Визнано недійсною нову редакцію договору купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно від 10 червня 2011 року, який було укладено між ТОВ «Добробуд ЛТД» та ОСОБА_5

Розподілено майно, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя, та виділено ОСОБА_3 майнові права за договором купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно у редакції від 9 червня 2011 на Ѕ частини нежитлового приміщення будівельний № 7, на момент підписання цього договору розрахунковою площею 76,29 кв. м, розташованого на 0-му поверсі жилого будинку № 2 багатоповерхового жилого комплексу із вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1.

Витребувано у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 майнові права за договором купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно у редакції від 9 червня 2011 року на Ѕ частини нежитлового приміщення будівельний № 7, на момент підписання цього договору розрахунковою площею 76,29 кв. м, розташованого на 0-му поверсі жилого будинку № 2 багатоповерхового жилого комплексу з вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов залишено без задоволення.

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 19 лютого

2014 року ухваленого у даній справі у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 3 грудня 2015 року заяву ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2014 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 3 грудня 2015 року та постановити ухвалу, якою рішення Приморського районного суду м. Одеси від

14 листопада 2013 року залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи ОСОБА_3. у задоволенні заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наведені заявником підстави не є нововиявленими обставинами у розумінні ст. 361 ЦПК України.

Проте даний висновок не ґрунтується на процесуальному законі.

У силу положень ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду. При цьому законодавець не ставить за основу для цього підстави скасування преюдиційного судового рішення.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. п. 3, 9 постанови від 30 березня

2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Скасування судового рішення (п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору.

Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв'язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв'язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.

З обставин справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 здійснено розподіл майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов залишено без задоволення. При цьому підставою для відмови в задоволенні позову стало рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 травня 2014року, яким визнано дійсним договір дарування грошових коштів у сумі 900 000 грн від 30 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Даним судовим рішенням установлено, що 30 березня 2008 року між ОСОБА_7 та

ОСОБА_4 було укладено договір цільового дарування грошових коштів, відповідно до умов якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_4

900 000 грн з метою придбання нерухомості по АДРЕСА_1. Інших доказів на підтвердження того, що спірне майно є особистою власністю ОСОБА_4 не надано.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені судові рішення скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 1 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні позову про визнання договору дарування дійсним (а. с. 238-241, 245-246, т.2)

Таким чином, оскільки преюдиціальне судове рішення, яке було підставою для ухвалення рішення та відмову в задоволення позову

ОСОБА_3, скасоване, а новим судовим рішенням не встановлено факту придбання ОСОБА_7 спірного майна за власні кошти, отримані в дар, тому підстав для застосування положення ч. 4 ст. 61 ЦПК України (звільнення від доказування) немає і дане питання має бути встановлена рішенням у цивільній справі за спором, який розглядається.

З урахуванням наведеного, постановлена апеляційним судом не може залишатись в силі та з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 3 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:М.К. Гримич

С.О. Карпенко

О.В. Умнова

І.М. Фаловська