УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати протиправними дії публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») щодо надання йому кредиту, як резиденту України, в іноземній валюті для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України; визнати бездіяльність відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів та визнати недійсним кредитний договір від 11 грудня 2006 року № ML-В00/305/2006.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 11 грудня 2006 року між ним та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено зазначений вище кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 80 000,00 доларів США, строком до 10 грудня 2022 року зі сплатою 5,49 %.

Посилаючись на те, що кредитний договір не відповідає законодавству України, що регулює порядок видачі кредиту в іноземній валюті, зокрема, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Положенню про порядок видачі Національним банком України резидентам та нерезидентам індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року за № 1429/10028, Правилам використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України № 200 від 30 травня 2007 року, зареєстрованої Міністерством юстиції України 18 червня 2007 року № 656/13923, Закону України «Про захист прав споживачів», якими не передбачено надання кредитів в іноземній валюті для розрахунків цією валютою з іншими резидентами України на території України, а також зазначаючи, що банк у порушення вимог ст. 348 ГК України, ст. 1056 ЦК України, п. 2 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» не здійснював перевірку цільового використання кредитних коштів позичальником, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що оспорюваний кредитний договір укладено з дотриманням вимог чинного законодавства, а позивачем не наведено належних підстав для визнання дій відповідача неправомірними, як і визнання його бездіяльності щодо здійснення контролю за використанням кредитних коштів позичальником протиправною.

Апеляційним судом вмотивовано відхилено посилання заявника на те, що під час укладання кредитного договору відповідач у порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому інформацію щодо сукупної вартості кредиту, оскільки ОСОБА_4 своїм підписом на заяві-анкеті фізичної особи на отримання кредиту підтвердив, що ознайомлений з умовами надання кредиту в повному обсязі.

Крім того суди попередніх інстанцій, враховуючи вимоги Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», правильно врахували, що оскільки ПАТ «ОТП Банк» мало банківську ліцензію та дозвіл на здійснення валютних операцій, тому укладений кредитний договір в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Відхиляючи посилання позивача на неправомірну бездіяльність банку щодо здійснення контролю за використанням коштів позичальником, судами враховано положення ч. 3 ст. 1056 ЦК України та обґрунтованого зазначено, що вказаною нормою закону передбачено право, а не обов'язок кредитодавця відмовитись від подальшого кредитування у разі порушення позичальником встановленого договором обов'язку цільового використання кредиту.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

Т.О. Писана