РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/12085/15-ц

Пров. №2/668/251/16

18.01.2016

Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючий суддя - Гаврилов Д.В.,

секретар - Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, просила поділити між сторонами у справі квартиру АДРЕСА_1, яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони у справі з 16.10.1982 року по 25.07.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу на підставі ордеру на житлове приміщення вони вселилися до кооперативної квартири АДРЕСА_1. Пайовий внесок за квартиру сплачений повністю за рахунок спільних зусиль подружжя під час перебування у шлюбі. На час звернення до суду в позивача виникла потреба поділити спільне сумісне майно - квартиру, що стало причиною звернення до суду.

У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги, з урахування заяви про їх уточнення, підтримали повністю, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували, подали свої письмові заперечення проти позову.

Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі з справі з 16.10.1982 року по 25.07.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради народних депутатів від 04.06.1985 року №333/11 було затверджено рішення загальних зборів членів про створення житлово-будівельного кооперативу №94, а також затверджено списки членів ЖБК і їх сімей, в яких під №38 значився ОСОБА_2 та член його сім'ї - ОСОБА_1.

На підставі ордеру на житлове приміщення № 60 від 28.03.1986 року ОСОБА_2 разом з членами свої сім'ї (дружиною - ОСОБА_1 та дочкою - ОСОБА_3) вселився до двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки Житлово-експлуатаційної контори житлово-будівельних кооперативів пайовий внесок за спірну квартиру сплачено повністю станом на 01.04.2004 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.03.2004 року відповідач зазначений власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1, його право власності було зареєстровано 17.03.2004 року.

Рішенням Суворовського районного суду від 11.09.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01.12.2015 року, у справі № 668/12754/14ц відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалюючи судові рішення суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, а тому сторони мають однакові права щодо спірного майна.

Відповідно до чинного на момент існування правовідносин Закону України «Про власність» (ст. 15) член житлового-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває права власності на це майно.

Статтею 16 цього Закону визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Таким чином, згідно вимог законодавства, діючого на момент існування спірних правовідносин, право власності на кооперативну квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало державної реєстрації.

Відповідно до ст. 146 ЖК України, п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, норм чинного на час виникнення спірних правовідносин КпШС України (статті 22, 24, 28, 29), а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в підпункті «а» п. 6 постанови від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» та підпункті «а» п. 11 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним сумісним майном.

Відповідно до ст. 22 КпШС України (чинного на момент виплати паю) майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Таким чином, враховуючи те, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, проживаючи однією сім'єю, маючи спільний побут, сторони отримали спірну кооперативну квартиру і в подальшому спільними зусиллями та спільною працею сплати пайові внески, суд вважає, що подружжя ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набуло право спільної сумісної власності на спірну квартиру з моменту внесення пайових внесків у повному обсязі. Тому вимоги щодо поділу спірної квартири, як об'єкту права спільної сумісної власності подружжя, є обґрунтованими та за кожною стороною слід визнати право власності на ? частину спірної квартири.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача відносно того, що спірна квартира є його особистою приватною власністю, оскільки суду не надано жодних доказів того, пайові внески ним сплачувались самостійно без участі позивача.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складається, які складаються з судового збору в розмірі 650 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України, ст.ст. 60, 63, 68, 70 СК України, ст. 146 ЖК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

Поділити між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 650 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяГаврилов Д. В.