АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7146/16 Справа № 185/1889/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Перекопський М. М. Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Григорченко Е.І., Пищиди М.М.

при секретарі: Сахарові Д.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не займається їх вихованням, не надає матеріальної допомоги, не приймає участь у лікування дітей, додаткових витратах на їх розвиток, не надає дозволів на виїзд дітей закордон для участі у творчих конкурсах. Діти проживають з позивачем, яка займається їх вихованням, утриманням, створює всі умови для повноцінного фізичного, морального та духовного розвитку дітей. Позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей та визначити місце проживання дітей разом з позивачем за адресою АДРЕСА_1 (а.с.2а-4).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.123-127).

В апеляційній скарзі (а.с.132-134) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки суд не врахував пояснень свідків, дітей, дитячого психолога, а тому невірно застосовано положення ст.164 СК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей, фактично піклуванням, вихованням яких займається позивач; не знайшов свого підтвердження факт байдужого ставлення відповідача до дітей, свідомого нехтування ним обов'язком по вихованню доньок, а відсутність спілкування не зумовлено лише виною поведінкою відповідача.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що:

- сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 30 квітня 2013 року, та мають двох спільних неповнолітніх доньок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з позивачем,

- між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідач влаштовував сварки з матір'ю на очах у дітей з приводу бажання відповідача бачитися з дітьми та перешкоджання у цьому з боку позивача,

- з приводу несплати відповідачем аліментів, постановою від 09.02.2015 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення,

- відповідач належним чином не виконує батьківські обов'язки, але згідно виписки з карткового рахунку в ПАТ КБ "ПриватБанк" відповідач періодично сплачує аліменти,

- згідно висновку органу опіки та піклування Павлоградської міської ради від 05 серпня 2016 року відповідачу визначено спосіб участі у вихованні дітей, встановлено часи та дні спілкування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував пояснень свідків, дітей, дитячого психолога, а тому невірно застосовав положення ст.164 СК України, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

За вказаних обставин та з врахуванням висновку органу опіки та піклування Павлоградської міської ради від 06 квітня 2016 року про не доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки останній не відмовляється від виховання та утримання дітей, не страждає від алкогольної чи наркотичної залежності та не загрожує життю та здоров'ю дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визначення місця проживання дітей разом з позивачем, суд першої інстанції встановив, що між сторонами відсутній спір між сторонами.

В апеляційній скарзі позивач не зазначила, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин).

Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько дитини, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Судом першої інстанції встановлено, що спору щодо місця проживання дітей немає, оскільки неповнолітні діти сторін проживають з позивачем і відповідач у судовому засіданні не заперечував проти того, щоб діти проживали разом з позивачем.

Згідно ч.1 ст.3 ЦК України та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В позовній заяві позивачем не зазначено яким чином відповідачем порушені її права в частині визначення місця проживання дітей разом з нею.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, оскільки зводяться до пероцінки доказів.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: