Провадження № 2/127/4169/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

10.10.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С. А.,

при секретарі Підвисоцькій О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Позов мотивувала тим, що 13.11.2012року Вінницьким міським судом Вінницької області був розірваний шлюб між сторонами та стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/3 усіх видів доходу щомісячно. Відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, в тому числі матеріально. Фактично усі витрати по матеріальному забезпечені дитини несе позивач. Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, аргументуючи їх мотивами, викладеними в позові, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2

Враховуючи позивача, вимоги ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.2).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. При реєстрації шлюбу прізвище позивача залишено - ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про шлюб 22.05.2015 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - «ОСОБА_1» (а.с.5).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 № 01-00-011-21933 від 27.07.2016року орган опіки та піклування ВМР вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач з 2011 року не підтримував родинних відносин з донькою, не брав участі у його вихованні, лікуванні, не цікавився життям та розвитком дитини.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Як зазначено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно матеріалів справи відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, суд розцінює це як винну поведінку батька по відношенню до дитини, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі дітей, тому суд в інтересах дітей вважає за необхідне задовольнити даний позов.

При вирішенні спору про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки, суд виходить не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини, умов її нормального виховання, бере до уваги ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд роз'яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного згідно ст. ст. 19, 155, 164-166 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 212-215, 218, 224- 226 ЦПК України, суд -

Вирішив:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, (останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1) батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: