АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2250/16-ц Головуючий в першій інстанції
Провадження № 22-ц/774/1686/К/16 Рибакова В.В.
Категорія - 50 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

секретар - Гладиш К.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їхньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 300 грн. на місяць, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.05.2009 року та до повноліття дитини. На даний час матеріальний стан відповідача змінився, він працює слюсарем в ТОВ «Інтрепайп Нікотьюб» й отримує щомісячно заробітну плату в розмірі 4000 грн.

Оскільки коштів для належного утримання дитини недостатньо та враховуючи покращення матеріального стану відповідача, позивач просила суд змінити розмір аліментів, що стягуються на підставі виконавчого листа, виданого 24.06.2009 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, в розмірі 300 грн. на 1/4 частину та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 Змінено розмір аліментів, визначений за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.06.2009 року в розмірі 300 грн. на 1/4 частину та стягнуто з ОСОБА_3, аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на її користь в особі матері ОСОБА_2, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини.

Додатковим рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на те, що встановлені судом обставини не є доведеними позивачем. Зокрема вказує, що позивач не довела покращення його матеріального стану, оскільки докази в підтвердження наявності в нього постійної роботи та отримання заробітної палати в розмірі 4000 грн. щомісячно в матеріалах справи відсутні. При вирішенні справи судом не враховано його стан здоров'я та те, що він постійно лікується від хронічного бронхіту, а також те, що витрати з утримання дитини повинні нести обоє батьків по-рівну, при цьому позивачка не довела розмір здійснюваних витрат на утримання доньки. Також вважає, що судом порушено ст. 192 СК України й безпідставно здійснено зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку.

Позивач ОСОБА_2 заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить її відхилити й залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період часу з 10.10.2006 року по 27.03.2012 року, від якого мають малолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження якої батьком записаний відповідач - ОСОБА_3 (а.с. 8-10).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2009 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання їхньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 300 грн. на місяць, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.05.2009 року та до повноліття дитини (а.с. 7).

Станом на теперішній час дитина проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався ст. 192 СК України та виходив з того, що станом на теперішній час матеріальний стан відповідача змінився в бік покращення, оскільки він працює й щомісячно отримує регулярний дохід, а тому наявні підстави для зміни розміру аліментів, які стягуються за рішення суду, з твердої грошової суми на частку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні роз'яснення щодо підстав зміни розміру аліментів наведені Пленумом Верховного Суду України в п. 23 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення до суду ОСОБА_2 з позовом про зміну розміру аліментів стало поліпшення матеріального стану відповідача, який працевлаштувався й отримує щомісячно заробітну плату.

Вказані обставини були підтверджені відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років визначено ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» й встановлено його з 01 січня 2016 року - 1455 грн., з 01 травня - 1531 грн., з 01 грудня - 1689 грн.

Отже, виходячи з наведеного, батьки зобов'язані забезпечити такий рівень життя своєї дитини, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини на рівні, що визначений законодавством.

Судом встановлено та не заперечувалося, що відповідачем на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 22.05.2009 року щомісячно сплачуються аліменти за рішенням суду в розмірі 300 грн.

Вказане свідчить, що станом на теперішній час, батьком виконується його обв'язок щодо утримання своєї дитини нарівні з матір'ю лише частково, а тому вимога позивача про зміну розміру аліментів в бік їх збільшення з огляду на доведеність покращення матеріального стану відповідача є обґрунтованою.

Отже, встановивши, що матеріальне становище відповідача покращилося, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку про наявність підстави, передбаченої ст. 192 СК України, для змін розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду в бік їх збільшення.

При цьому, відсутність в матеріалах справи довідки про заробітну плату відповідача з огляду на підтвердження ним свого працевлаштування та отримуваного розміру заробітної плати, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, доказів свого не працевлаштування чи скрутного матеріального стану, суду апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо неврахування під час вирішення спору його стану здоров'я та матеріального стану позивача, яка працює й отримує заробітну плату, оскільки ці обставини досліджується та враховуються при вирішенні спору про стягнення аліментів й вирішального значення під час розгляду справи про зміну розміру аліментів не мають.

Безпідставними вважає колегія суддів й посилання відповідача про необхідність доведення позивачем розміру коштів, які витрачаються нею на утримання їхньої дитини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача в частині незаконності зміни судом першої інстанції способу стягнення аліментів з суми на частку, колегія суддів їх відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такого правового висновку дійшов Верховний Суду України у постанові від 05.02.2014 року по справі № 6-143цс13, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до врахування при застосуванні таких норм матеріального права судами загальної юрисдикції.

Отже, змінивши спосіб присудження аліментів, які стягується за судовим рішенням, з твердої грошової суми на частку, суд першої інстанції діяв у відповідності до вимог чинного сімейного законодавства.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відповідність ухваленого у справі рішення вимогам ст.ст. 212, 213 ЦПК України й відсутність підстав для його скасування, у зв'язку з чим відхиляє подану відповідачем апеляційну скаргу й залишає без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Митрофанова