Ухвала

іменем україни

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Кам'янського комунального підприємства теплових мереж м. Кам'янка Черкаської області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у м. Сміла Черкаської області, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення майнової шкоди, завданої злочином, за касаційною скаргою Кам'янського комунального підприємства теплових мереж Кам'янської міської ради Черкаської області на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 05 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3звернулась до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 26 жовтня 2012 року уламками залізобетонного перекриття котельні було травмовано її чоловіка, оператора газових котлів Кам'янського комунального підприємства теплових мереж Кам'янської міської ради Черкаської області (далі - Кам'янське комунальне підприємство теплових мереж) ОСОБА_5 Останньому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер.

Згідно з вироком Кам'янського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року ОСОБА_4, який на момент вчинення кримінального правопорушення був начальником виробництва на Кам'янському комунальному підприємстві теплових мереж, визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України, і йому призначено покарання у вигляді двох років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Позивач вказувала, що злочином їй завдано майнової шкоди, яка полягає у витратах на лікування та поховання чоловіка.

Враховуючи викладене, з урахування уточнення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на свою користь 17 526 грн 20 коп. на відшкодування заданої їй майнової шкоди, пов'язаної з лікуванням, похованням її чоловіка та організацією поминального обіду, встановленням пам'ятника та інших супутніх витрат.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 05 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Кам'янського комунального підприємства теплових мереж на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 14 183 грн 49 коп. У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено.

Зменшено суму відшкодування майнової шкоди з 14 183 грн 49 коп. до 7 904 грн 49 коп. В решті рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 26 жовтня 2012 року уламками залізобетонного перекриття котельні було травмовано ОСОБА_5, оператора газових котлів Кам'янського комунального підприємства теплових мереж, з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Внаслідок указаних обставин, ОСОБА_5 будо завдано тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, від яких останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вироком Кам'янського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року ОСОБА_4, який на момент вчинення кримінального правопорушення був начальником виробництва на Кам'янському комунальному підприємстві теплових мереж, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України, та призначено покарання у вигляді двох років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 надала суду належні та допустимі докази на підтвердження понесених нею витрат на суму 14 183 грн 49 коп.

При цьому судом зазначено, що оскільки ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з Кам'янським комунальним підприємством теплових мереж, а вироком Кам'янського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року останнього визнано винним у вчиненні правопорушення, внаслідок якого загинув чоловік позивача, отже відповідно до ст. 1172 ЦК України вказана сума підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 саме з підприємства.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи суму майнової шкоди, що підлягає стягненню, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем - Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань - ОСОБА_3 було відшкодовано частину вартості витрат на поховання чоловіка та організацію поминального обіду на загальну суму 2 823 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції врахував доводи апеляційної скарги про безпідставність включення судом першої інстанції до стягнення витрат на поминальний обід на 40 днів в сумі 1 193 грн, поминальний обід на річницю в сумі 1 388 грн, облаштування місця поховання столиком і лавкою в сумі 775 грн, всього 3 356 грн, оскільки такі витрати не входять до компенсації за звичаєвим правом.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зменшення суми майнових збитків, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_3, до 7 904 грн 49 коп.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна виходячи з наступного.

За вимогами ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого − комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Вартість таких витрат визначена у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 03 жовтня 2008 року № 45.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

А отже, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з Кам'янського комунального підприємства теплових мереж на користь ОСОБА_3 різниці між дійсно понесеними нею витратами та отриманим відшкодуванням від страховика, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився і апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про стягнення з підприємства на користь позивача різниці витрачених нею коштів на проведення комп'ютерної томографії головного мозку та органів грудної клітини, витрат на паливо для автомобіля з метою транспортування ОСОБА_5 до лікарні та на поминальний обід.

Крім того, дослідивши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої стягнув з Кам'янського комунального підприємства теплових мереж на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 250 грн, тобто в повному обсязі, при цьому позовні вимоги останньої задоволено частково.

Крім того, з відповідача на користь позивача стягнуто витрати на виготовлення ксерокопій документів, які були необхідні позивачу для звернення до суду із указаним позовом, на загальну суму 172 грн 50 коп., зарахувавши ці витрати до загальної суми майнових збитків, завданих злочином, при цьому суди не звернули увагу на те, що вказані витрати, пов'язані з розглядом справи, а отже питання розподіл таких витрат має бути вирішено пропорційно задоволеним вимогам.

Переглядаючи рішення районного суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зменшення розміру майнових збитків, що підлягають стягненню на користь позивача, разом з тим не вирішив питання про розподіл судових витрат, помилки суду першої інстанції в цій частині не виправив.

Враховуючи, що суди на зазначене не звернули уваги, не врахували, що витрати, понесені ОСОБА_3 до смерті її чоловіка та після його поховання не підлягають стягненню в порядку ст. 1172 ЦК України, також судами не вирішено питання про розподіл судових витрат, а отже, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Кам'янського комунального підприємства теплових мереж Кам'янської міської ради Черкаської області задовольнити частково.

Рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 05 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська