Справа № 344/6770/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1482/2016
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О.А.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті осіби, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Наталія Василівна,Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання пункту договору позики недійсним, визнання недійсним договору іпотеки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом і з врахуванням уточнених позовних вимог, зазначав, що 11 жовтня 2013 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики грошових коштів, згідно умов якого остання отримала 140000 грн., які зобов'язалась повернути в строк до 11 квітня 2014 року. Позивачем умови договору виконано та надано позику. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором позики від 11.10.2013 року ОСОБА_5 передала у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яке належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Посилаючись на те, що ОСОБА_5 вказані кошти у встановлений строк не повернула, належно не виконує свої обов'язки за вказаним договором, у зв'язку із чим станом на 13 січня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 255099,02 грн. з яких: 140000 грн. - кредит; 3719,39 грн. - проценти; 29013,39 грн.- індекс інфляції; 82366,63 грн. - штраф у вигляді 5% місячних від загальної суми, яку просив стягнути з відповідача.

У вересні 2015 року ОСОБА_5 подала зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійним, вказуючи на те, що при укладенні договору позики позивачем допущено порушення норм Закону України «Про захист прав споживачів», так як умови цього договору є дискримінаційні та несправедливі. Зокрема, дострокове повернення всієї суми позики у разі дрібного порушення цього договору та у цьому договорі містяться несправедливі штрафні санкції, які перевищують 50% вартість наданої послуги. Крім цього, просив визната недійсним договір іпотеки від 11 жовтня 2013 року укладений між нею та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В., зареєстроване в реєстрі №1110.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики у розмірі 134833 ( сто тридцять чотири тисячі вісімсот тридцять три) гривні 00 копійок, яка складається з суми боргу у розмірі 82863 (вісімдесят дві тисячі вісімсот шістдесят три) гривні 00 копійок, індексу інфляції у розмірі 29013 ( двадцять дев"ять тисяч тринадцять ) гривень 00 копійок, процентів у розмірі 2957 ( дві тисячі дев"ятсот п"ятдесят сім) гривень 29 копійок та штраф у розмірі 20000 ( двадцять тисяч) гривень 00 копійок за порушення умов договору позики.

Цим же рішенням відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні зустрічного позову.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнути на його користь із ОСОБА_5 заборгованість по договору позики грошових коштів 255099,02 грн., посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, частково задовольняючи позов, суд безпідставно зменшив розмір штрафу за неналежне виконання умов договору позики та помилково врахував розписки про часткове повернення коштів, які підтверджують повернення коштів за договорами позики від 14.11.2013 року та від 24.12.2013 року.

В іншій частині судове рішення не оскаржуються, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряютєся.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, хоч про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договорм позики, суд першої інстанції виходив із того, що боржник відповідно до укладеного 11 жовтня 2013 року між ними договору позики належно не виконала умови цього договору, внаслідок чого відповідно ст. 549, ч. 2 ст. 625,ст.1048 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, а також штрафу який боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Оскільки частину боргу за договорм позики ОСОБА_5 повернула у добровільному порядку, а розмір штрафу є неспівпрозмірним з розміром основного боргу, суд стягнув на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 134833 ( сто тридцять чотири тисячі вісімсот тридцять три) гривні 00 копійок, яка складається з суми боргу у розмірі 82863 (вісімдесят дві тисячі вісімсот шістдесят три) гривні 00 копійок, суму індексу інфляції у розмірі 29013 ( двадцять дев"ять тисяч тринадцять ) гривень 00 копійок, штраф у розмірі 20000 ( двадцять тисяч) гривень 00 копійок та процентів у розмірі 2957 ( дві тисячі дев"ятсот п"ятдесят сім) гривень 29 копійок.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки норми ЦК України не містять жодного винятку як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок одержання встановлюється договором (частина перша статті 1048 ЦК України).

З положень ст. 207 ЦК України вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом установлено, що 11 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір позики грошових коштів, згідно умов якого остання отримала кошти у сумі 140000 грн., які зобов'язалась повернути в строк до 11 квітня 2014 року, що підтверджується письмовим договором позики укладеним між сторонами і ними підписаним (а.с.10-11).

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Також установлено, що у встановлений договором позики строк ОСОБА_5 суму позики не повернула, що остання не заперечує.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Ураховуючи, що відповідно умов договору позики від 11 жовтня 2013 року укладеного між сторонами відповідачка грошові кошти не повернула, позивач має право на одержання від позичальника процентів встановлених договором позики.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно роз'яснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Як вбачається із розрахунку пеня за несвоєчасне погашення суми боргу ( штраф) є неспівмірною із розміром основного боргу, так як значно перевищує розмір простроченого боргу. Враховуючи майновий стан відповідача та стан її здоров"я, суд прийшов правильного висновку , що сума нарахованої неустойки (в даному випадку штрафу) в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України підлягає зменшенню до 20000 грн.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції вірно вважав, що є підстави для часткового задоволення позову.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розписки позивача від 16.12.2013 року, 04.02.2014 року,12.01.2015 року про отримання відповідно 4800 грн.,6337 грн.,6000 грн., та 40000 грн. підверджують виконання договорів позики від 14.11.2013 року та від 24.12.2013 року (а.с.118,119т.1, ст. 88,89 т.2), а не на погашення боргу за договором позики від 11 жовтня 2013 року, оскільки у вказаних рописках не зазначено, на погашення який договорів позики мало місце отримання таких коштів.

Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставне зменшення розміру штрафу за неналежне виконання умов договору позики до 20000 грн., так як суперечать вимогам ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки розмір штрафу є неспівпрозмірним з розміром основного боргу.

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відхилити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Я.Д.Горблянський

І.О.Максюта