У х в а л а

іменем україни

19 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2014 року, та за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ») про захист прав споживача та просив стягнути з відповідача 2 362,48 доларів США, з яких: 1 769,96 доларів США − інфляційні втрти за весь час прострочення; 529,52 долари США − три відсотки річних від простроченої суми.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто із ПАТ «АКБ «Київ» на користь ОСОБА_6 2 156 грн 46 коп. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та передати справу на новий розгляд.

У касаційній скарзі ПАТ «АКБ «Київ» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду у частині задоволення позову, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові, в іншій частині рішення судів залишити без змін, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що згідно з рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2011 року між Івано-Франківською філією ПАТ «АКБ «Київ» та ОСОБА_6 було укладено договір про обслуговування банківського рахунку в іноземній валюті, відповідно до якого останньому, як клієнту відкрито поточний рахунок в іноземній валюті № НОМЕР_4.

14 квітня 2009 року між ОСОБА_6 та ТОВ КБ «Арма» був укладений договір № БР-07/64 про обслуговування банківського рахунка № НОМЕР_1.

21 квітня 2009 року ОСОБА_6 звернувся до ПАТ «АКБ «Київ» про закриття поточного рахунка та перерахунок залишку коштів на рахунок № НОМЕР_1, відкритого у ТОВ КБ «Арма».

17 червня 2010 року ОСОБА_6 уклав договір банківського рахунку № 1649 з ПАТ «Європейський газовий банк», відповідно до якого банк відкрив позивачу рахунок № НОМЕР_2 в національній та іноземній валюті.

Листом від 25 червня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до Івано-Франківської філії ПАТ «АКБ «Київ» про перерахування залишку коштів на його банківський рахунок № НОМЕР_3, відкритий у ПАТ «Європейський газовий банк».

Зазначеним рішенням суду від 18 лютого 2011 року зобов'язано ПАТ «АКБ «Київ» здійснити перерахування залишку коштів в іноземній валюті - доларах США з рахунку № НОМЕР_4 на рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «Європейський газовий банк».

Із даних про рух коштів на рахунку з 07 травня 2011 року по 15 липня 2011 року та виписки за особовим рахунком за 01 червня 2011 року, що видані ПАТ «Єврогазбанк», залишок коштів було перераховано на рахунок № НОМЕР_3 лише 01 червня 2011 року.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення інфляційних коштів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, обгрунтовано виходив із норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно з яким індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України − гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Відтак, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У роз'ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» п.14 зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України − гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню цифрами і словами у грошовій одиниці України − гривні.

Статтею 625 ч. 2 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки кошти, які знаходилися на рахунку позивача № НОМЕР_4 в Івано-Франківській філії ПАТ «АКБ «Київ», були перераховані на його вимогу від 25 червня 2010 року на поточний рахунок позивача № НОМЕР_3 у ПАТ «Європейський газовий банк» лише 01 червня 2011 року, а тому банк повинен нести додаткові витрати як відповідальність за несвоєчасне виконання вимог кредитора, з урахуванням ст. 257 ЦК України, отже, стягненню підлягає три відсотки річних за період з 31 жовтня 2010 року по 31 травня 2011 року.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційних скаргах доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік