Справа №345/2358/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2016 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Кардаш О.І.

при секретарі Боднар Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний Банк», третя особа ПрАТ «Ренесанс Життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що 25.03.2010 року між ним та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний Банк» було укладено кредитний договір та договір страхування №GP-2095775, де у відповідності до п. 2.1 частини 2 Пропозиції сума кредиту становила 3324 грн., на загальні споживчі цілі 3000 грн., в оплату Договору страхування 324 грн., строк кредиту на 12 місяців, розмір комісії за обслуговування кредиту 2,0% та розмір процентної ставки - 20%.

Вважає, що при укладенні даного кредитного договору та його виконанні зі сторони Банку було порушено законні права позивача. Кредитний договір за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача, порушує його права та законні інтереси і відповідно підлягає визнанню недійсними, по-скільки при укладання кредитного договору банк у письмовій формі зобов»язаний повідомити позивача про обставини, зазначені у ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», однак, працівники банку з умовами кредитування належним чином не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, після чого позивачу було вручено Заяву-оферту, яку позивач не читаючи , із-за дрібного шрифту, підписала, при цьому надіючись на добросовісність працівників. Вважає, що Банк не надав позичальнику повної, всебічної, об»єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, що являється обов»язком для банку та істотною умовою укладення кредитного договору. Неналежне інформування позичальника може вплинути на його рішення про придбання або не придбання послуги з надання кредиту. Тому невідповідність договору вимогам закону в момент його укладення тягне за собою недійсність такого договору відповідно до ст. 215 ЦК України.

Крім того, відповідно п.п. 2.3.2 та 2.3.4 Основних умов кредитування та страхування розмір комісії за обслуговування кредиту становить 2,0% щомісячно в розмірі 66,48 грн. Однак, банк неправомірно стягнув даний вид платежу, оскільки у відповідності до п.3.6 Правил Надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь . Тому, позивач вважає незаконним встановлення у кредитному договорі плати комісії за обслуговування кредиту.

Зміст спірного договору суперечить також і ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ні перед укладанням договору, ні протягом його дії , відповідач не надав позивачу в повному обсязі інформації про умови кредитування, як такого вимагає закон та погоджено укладання договору Страхування, у відповідності до якого страхова сума становить 3000 грн., страховий тариф 0,90% та страхова премія 324 грн., при цьому при укладанні договору працівниками роз'яснено, що розроблено типову форму кредитного договору, де обов'язком є і укладання страхового договору. Тобто, фактично між сторонами не було досягнено добровільності при укладанні даного договору ,а рішення позивачем з приводу підписання договору прийнято поспіхом. Тому, у відповідності до вищевказаного Закону , банк не мав права жодним чином нав»язувати послуги з страхування та включати їх до кредитного договору

Відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» було порушено ряд норм , а тому є всі підстави для визнання його судом недійсним.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачки ОСОБА_4 в судове засідання не з» явилися, однак просять справу розглянути без їхньої участі, позов підтримали та просять задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Буковинський Т.Й. в судове засідання не з»явився, однак надав суду заяву про слухання справи у його відсутності, у задоволенні позову просить відмовити, оскільки він є безпідставним, з підстав, які наведені в письмовому запереченні (а.с. 32-37).

Представник третьої особи ПрАТ «Ренесанс життя» в судове засідання не з»явилися, хоча завчасно та належним чином за останнім відомим місцем знаходження були повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.30).

Суд, заслухавши сторін, проаналізувавши докази по справі вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. А у відповідності до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір може бути укладеним шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

З врахуванням вищезазначених обставин між АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний Банк» та ОСОБА_1 25.03.2010 року було укладено кредитний договір та договір страхування №GP-2095775, згідно якого останній отримала кредитні кошті сумі 3324 строком на 12 місяців до 25.03.2011 року та сплати процентів у розмірі 20,0 % річних ( а.с.8-9).

Суд вважає, що зміст кредитного договору не суперечить ні жодній нормі Цивільного Кодексу України, ні іншим законам чи підзаконним актам, які регулюють дані правовідносини.

Крім цього, відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, загальне правило, що сформоване у ч. 1 ст. 638 ЦК України, яке використовується при встановленні моменту укладення договору, практично визначає, що всі цивільно-правові договори є консесуальними , тобто договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди щодо визначеного законом та сторонами кола істотних умов.

Таким чином, виходячи з викладеного, істотними умовами кредитного договору відповідно до чинного законодавства є умови про предмет, ціну та строк його дії.

Ст. 640 ЦК України врегульовано момент укладення договору і згідно її приписів якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Настання моменту укладення договору може залежати від надання договору, передбаченої законом або обумовленої його сторонами за взаємною згодою, тієї чи іншої його форми. Так, відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Доводи позову стосовно відсутності в договорі принципу розумності та справедливості, зокрема ненадання відповідачем повної, всебічної, об»активної та достовірної інформації, про умови кредитування перед укладенням та під час укладення договору, а саме зазначення про розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості та щодо послуг страхування при наданні споживчого кредиту , та те що останній вважає ці обставини істотними не заслуговує уваги по-скільки в Пропозиції укласти договори (оферти) №GP-2095775 від 25.03.2010 року , що підписані сторонами, чітко зазначено розмір фінансового активу, вираженому у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків, викладені у ч.2 основних умов кредиту.

Згідно правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі №6-1341цс15, інформація про реальні умови кредитування, сукупну вартість кредиту, детальний розпис відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» повинна надаватися споживачу до укладення договору, однак навіть у випадку ненадання банком такої інформації споживачу не є підставою визнання його недійсним, оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України. Крім цього Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових умов щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі щодо сукупності вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатку до кредитного договору «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6.11.2009 року правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом.

Таким чином, правочин, що оспорюється позивачем, повністю відповідає вимогам закону щодо його форми і змісту, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним.

Не заслуговують на увагу посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст. 215 ЦК України, оскільки відповідно до даної норми статті підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. І правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Однак, посилаючись на дану підставу визнання угоди недійсною, позивач не зазначив наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, що всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків в шкоду споживача. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

В даному конкретному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача, оскільки при підписанні договору ОСОБА_1 мала реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодилася на його укладання шляхом підписання договору. Більш того, в договорі чітко передбачено умову що Позичальник при його підписанні підтверджує, що його ознайомлено з умовами кредитування, і що сторонами узгоджені всі істотні умови договору. Примірник договору Позичальником отриманий ( а.с.38-39). Все це свідчить про те, що позивач чітко усвідомлював значення того договору який він укладав і свідомо отримав кредит, уклав з банком відповідний договір, більше того здійснила повне погашення кредиту та відсотків по ньому 23.12.2010 року, що підтверджується випискою по кредиту відповідача (а.с.40 ). Дані дії позивача доводять те, що вона чітко усвідомлювала умови договору та здійснила його виконання.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним Кредитного договору №GP-2095775 від 25.03.2010 року, укладеного між сторонами є безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.192,203, 215,509,524,525,526,527,530,554,611,612, 626, 638, 639, 640, 1046, 1050,1054,1055 ЦК України, Законом України «Про Національний Банк України», Законом України «Про банки і банківську діяльність» , Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012р. , ст. ст. 208, 210, 213 - 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний Банк», третя особа ПрАТ «Ренесанс Життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в цей же термін з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: