Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4286/16 Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Полякова О.З.,

Спас О.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення майна з -під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звільнення майна з -під арешту.

В позові зазначено, що 04 квітня 2008 року між ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_3, укладено Кредитний договір №CM-SME207/192/2008. 04.04.2008 року, банк здійснив видачу кредитних коштів Позичальнику в сумі 660 000.00 доларів США. Датою остаточного повернення Кредиту є 03 квітня 2018 року. Всупереч умовам Кредитного договору, зобов'язання Позичальника щодо повернення Кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами не виконувалися. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором з гр. ОСОБА_3; ОСОБА_4; ОСОБА_5 укладено Договір іпотеки №PМ-207/192/2008 від 04.04.2008 року. В іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, літера А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

З метою захисту власних інтересів, Банк у 2011 році звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення заборгованості. За результатом розгляду справи 24.03.2011 року Мелітопольським міськрайонним судом прийнято ухвалу від 24.03.2011 року у справі №2-525/2011 про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі. Нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме: нежитлова будівля, літера А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Ухвали Мелітопольського міськрайонного суду №2-525/2011 від 24.03.2011 року перейшло у власність Банка. Право власності АТ «ОТП Банк» на вказане нерухоме майно підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав виданим Комунальним підприємством «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», номер витягу: 29788761 від 26.04.2011 року; реєстраційний номер: 22053710; номер запису: 1086 в книзі: 10 П-59. Наразі, у Банка настала необхідність у продажу вказаного нерухомого майна. Однак банк не має можливості скористатися своїм правом власника на вільний продаж власного майна, оскільки вказане майно обтяжене арештами по зобов'язанням третіх осіб.

Як їм стало відомо з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстр містить запис про обтяження нерухомого майна що належить АТ «ОТП Банк», а саме: АДРЕСА_1.

Посилаючись на ці обставини, просили задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 серпня 2016 року позов задоволено.

Знято арешт, що накладений згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП № 15490053, від 26.10.2009 року, головним державним виконавцям підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_6, з нежитлової будівлі, літера А-3, адреса: АДРЕСА_2, що належить Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» на підставі ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 2-525/2011 року від 24.03.2011 року.

Скасовано п.4 постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП № 15490053, від 26.10.2009 року, головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_6 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: на житлову будівлю, літ.А-3, адреса: АДРЕСА_2, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» на загальну суму 5054576,54 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог..

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У преамбулі та п. п. 1-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" (зі змінами та доповненнями) судам роз'яснено, що розгляд цивільних справ про виключення майна з опису в суворій відповідності із законом сприяє відновленню порушених прав громадян, забезпеченню охорони майнових інтересів держави, підприємств, установ, організацій.

Судам, виходячи з покладених на них завдань по охороні від будь-яких посягань прав і законних інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, їх майна, необхідно ці справи розглядати в суворій відповідності із законом.

При розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів.

За правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом установлено, що відповідно до умов Статуту АТ „ОТП Банк" (погодженого Національним Банком України 18.06.2009 року, реєстровий № 273, державну реєстрацію змін до установчих документів проведено Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією 30.06.2009 року) Закрите акціонерне товариство „ОТП Банк", згідно з рішенням Загальних Зборів Акціонерів Протокол № 53 від 23.04.2009 року змінив назву на Публічне акціонерне товариство „ОТП Банк" (скорочена назва - АТ «ОТП Банк»). Публічне акціонерне товариство „ОТП Банк" є правонаступником всіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником всіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного банку "Райффайзенбанк Україна".

04 квітня 2008 року між ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_3, (далі - Позичальник,) укладено Кредитний договір №CM-SME207/192/2008, про що свідчить його копія (а.с. 6-10).

04,04,2008 року, Позивач здійснив видачу кредитних коштів Позичальнику в сумі 660 000.00 доларів США.

Датою остаточного повернення Кредиту є 03 квітня 2018 року.

Всупереч умовам Кредитного договору, зобов'язання Позичальника щодо повернення Кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами не виконувалися.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором з ОСОБА_3; ОСОБА_4; ОСОБА_5 укладено Договір іпотеки №PМ-207/192/2008 від 04.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_7 реєстр №2766. В іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, літера А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить копія договору, (а.с.11-13).

З метою захисту власних інтересів, Банк у 2011 році звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення заборгованості.

За результатом розгляду справи 24.03.2011 року Мелітопольським міськрайонним судом прийнято Ухвалу від 24,03,2011 року у справі №2-525/2011 про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі, про що свідчить копія ухвали суду від 24.03.2011 року, (а.с.14-15).

Нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме: нежитлова будівля, літера А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Ухвали Мелітопольського міськрайонного суду №2-525/2011 від 24.03.2011 року перейшло у власність Банка (АТ «ОТП Банк»).

Право власності АТ «ОТП Банк» на вказане нерухоме майно підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав виданим Комунальним підприємством «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», номер витягу: 29788761 від 26.04.2011 року; реєстраційний номер: 22053710; номер запису: 1086 в книзі: 10 П-59, про що свідчить копія витягу, (а.с.16).

Як стало відомо Позивачу з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (Витяг від 18.07.2016 року), реєстр містить запис про обтяження нерухомого майна що належить АТ «ОТП Банк», а саме: АДРЕСА_1, про що свідчать копії інформаційних довідок, (а.с.17-19).

На виконанні у Відділі ДВС перебувало виконавче провадження №15490053 з примусового виконання виконавчого напису №3127 вчиненого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу. Кішкіним Д.В. 28.09.2009 року про звернення стягнення на нерухоме майно : нежитлова будівля, літера А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» на загальну суму 5054576,54 грн. Банк пред»явлено вищезазначений виконавчий документ на виконання до відділу 23.10.2009 року і в заяві про відкриття виконавчого провадження Банком зазначалося про накладення арешту на заставне майно з метою забезпечення виконання виконавчого документа.

26.10.2009 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на нежитлову будівлю, літера А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

14.02.2012 на адресу ВДВС надійшла заява представника стягувача (ПАТ ОТП «Банк») про повернення виконавчого документа на підставі п.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв»язку з чим виконавче провадження №15490053 з примусового виконання виконавчого напису №3127 було завершено на підставі п.1 ст.47 Закону України «про виконавче провадження».

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив зазначене в позові спірне майно звільнити з-під арешту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме: нежитлова будівля, літера А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Ухвали Мелітопольського міськрайонного суду №2-525/2011 від 24.03.2011 року перейшло у власність Банка (АТ «ОТП Банк») та постановою головного державного виконавця ВДВС Головного управління юстиції у Запорізькій області від 26.10.2009 року накладено арешт як на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Порядок і умови зняття арешту з майна, на яке накладено арешт, право власності на яке належить не боржникові, а іншій особі, визначено ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження".

Зокрема, ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено можливість звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно, на яке накладено арешт та про його зняття, особи, яка вважає, що це майно належить їй, а не боржникові, проте, позивач не є власником цього майна і його право власності оспорюється.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції усупереч вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не з'ясував усіх дійсних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, зокрема не з'ясував, чи належало спірне майно позивачу, а не боржнику у виконавчому провадженні та чи підлягало зняття з цього майна арешту, що має суттєве значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, що 26.10.2009 року станом на час накладення арешту на спірне майно державним виконавцем, власником спірного майна були боржники ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а не позивач, який набув права власності на це майно лише в березні 2011 року після затвердження судом мирової угоди.

Оскільки позивачем не надано доказів про належність йому спірного майна на праві власності на час накладення арешту на нього державним виконавцем 26.10.2009 року, то правильним є висновок про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Оскільки судом першої інстанції ухвалене рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, тому рішення підлягає у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 серпня 2016 року по цій справі скасувати й ухвалити нове рішення наступного змісту.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: