Справа № 159/3314/16-ц
Провадження № 2/159/1230/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Восковської О.А.

з участю секретаря Панечко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Ковельської міської ради, Волинського обласного бюро технічної інвентаризації про скасування державної реєстрації запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, з участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, Реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2, виконавчого комітету Ковельської міської ради, Волинського ОБТІ про скасування державної реєстрації запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, з участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3В, Реєстраційної служби Ковельського МРУЮ.Заявлені вимоги позивач обгрунтовує тим, що розпорядженням органу приватизації Ковельагрольонопром від 16.07.1993 року №9 у власність ОСОБА_4 було передано квартиру АДРЕСА_1 Льнзаводу в м.Ковелі в порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». На підставі даного розпорядження ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на житло від 16.07.1993 року на вищевказану квартиру, а 26.07.1993 року останній зареєстрував даний обєкт нерухомого майна у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено запис до реєстрової книги за №7054. Позивач вказує, що на момент приватизації вищевказаної спірної квартири у ній, крім її батька ОСОБА_4, проживали та були зареєстровані вона, її матір ОСОБА_5 та ОСОБА_3В, - тобто приватизація квартири повинна була проводитись на усіх членів сімї, у звязку із чим розпорядженням органу приватизації від 01.07.2016 року №8 «Про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації» було внесено частково зміни до розпорядження №9 від 16.07.1993 року та свідоцтва про право власності на житло від 16.07.1993 року. Тим самим, орган приватизації визнав, що первинна приватизація спірної квартири, а як наслідок і подальша реєстрація обєкту нерухомого майна у Волинському ОБТІ були проведені із порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивач вказує, що звернувся до Реєстраційної служби Ковельського МРУЮ для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 Льнзаводу в м.Ковелі на підставі свідоцтва про право власності від 01.07.2016 року та рішення Ковельського міськрайонного суду від 14.07.2016 року. Однак, уповноваженим реєстратором було відмовлено їй у проведенні державної реєстрації, оскільки на відповідний обєкт нерухомого майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно вже міститься запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_4Т, і підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності на житло від 16.07.1993 року, яке видане на підставі розпорядження органу приватизації від 16.07.1993 року №9 (номер запису про державну реєстрацію в реєстровій книзі Ковельської філії КП «Волинське ОБТІ» 7054 від 26.07.1993 року). Із урахуванням наведених у позовній заяві обставин позивач звернулась до суду з даним позовом та просить скасувати дану реєстрацію, захистивши таким чином її право власності на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення.

Представник відповідача виконавчого комітету Ковельської міської ради у судове засідання не зявився, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності за наявними у справі письмовими доказами.

Представник відповідача КП «Волинське ОБТІ» у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними у справі письмовими доказами.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення заявленого позову.

У судове засідання представник третьої особи РС Ковельського МРУЮ не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.58,59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Відповідно до ст. 86 ЦК України (1963 року), який діяв на час приватизації спірної квартири, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Статтями 55, 57 Закону України «Про власність», чинного на час приватизації спірної квартири, визначено, власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст.ст.5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, право на приватизацію квартир (будинків) державного фонду одержують громадяни України, які проживають у цих квартирах. До членів родини наймача належать тільки громадяни, що постійно проживають у квартирі разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир здійснюється у спільну сумісну чи спільну часткову власність за письмовою згодою усіх повнолітніх членів родини, що постійно проживають цій квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим зазначенням уповноваженого власника квартири.

Як убачається із розпорядження органу приватизації від 16.07.1993 року №9 у власність ОСОБА_4 було передано квартиру АДРЕСА_1 Льонзаводу в м.Ковелі в порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

На підставі вищевказаного розпорядження ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на житло від 16.07.1993 року на квартиру АДРЕСА_1 Льонзаводу в м.Ковелі, а 26.07.1993 року ОСОБА_4 зареєстрував даний обєкт нерухомого майна у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено запис до реєстрової книги за №7054.

У звязку із допущеними помилками, розпорядженням органу приватизації №8 від 01.07.2016 року «Про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації» було внесено часткові зміни у розпорядження органу приватизації №9 від 16.07.1993 року та у свідоцтво про право власності на житло, тим самим, орган приватизації визнав, що первинна приватизація спірної квартири, а як наслідок і подальша реєстрація обєкту нерухомого майна у Волинському ОБТІ були проведені із порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

01 липня 2016 року Ковельагрольонопромом, на підставі розпорядження (наказу) від 01.07.2016 року за №8, було видано нове свідоцтво про право власності на житло в якому вказано, що квартира АДРЕСА_1 Льонзаводу в м.Ковелі дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної) власності ОСОБА_4 та членам його сімї ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Відповідно до свідоцтва про смерть І-ЕГ №250656 від 13.06.1994 року, виданого ЗАГСом м.Ковель, актовий запис №323, ОСОБА_5 померла 12.06.1994 року, і після її смерті відкрилась спадщина, яку прийняла ОСОБА_1 позивачка по справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 14.07.2016 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_2 Льнзаводу в м.Ковелі Волинської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла 12.06.1994 року.

Факт смерті ОСОБА_4 21.08.2015 року стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ №176065 від 21.08.2015 року виданим відділом ДРАЦСу по м.Ковелю РС Ковельського МРУЮ, і після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла ОСОБА_2 відповідачка по справі, однак на даний час свідоцтво про право на спадщину не видано.

Відповідно до п. 1.3, 1.4, п. п. 6.2.3, 6.2.2., 6.2.1. п. 6.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України. У Реєстр прав органами БТІ підлягали внесенню відомості про припинення права із вказівкою підстави такого припинення.

На момент внесення змін органом приватизації виконкому Ковельської міської ради у розпорядженням №9 від 16.07.1993 року вище вказане положення втратило чинність.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, наявність в Реєстрі прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на спірне нерухоме майно виключає можливість реєстрації такого права за всіма співвласниками квартири відповідно до внесених змін.

Враховуючи викладене, суд керуючись ст. 331 ЦК України, яка вимагає від позивача реєстрації свого права власності для його підтвердження у майбутньому, та з метою захисту права власності в розумінні ст. 386 ЦК України, вважає необхідним позов задовольнити та скасувати попередню реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на спірне житло проведену на підставі свідоцтва про право власності виданого лише на його імя.

Керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 61, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПКУкраїни, ст.ст.182,328,331,355,386 ЦК України, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.26 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 Льонзаводу в м.Ковелі Волинської області, проведену на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.07.1993 року, виданого Ковельагрольонопромом, та скасувати запис від 26.07.1993 року в реєстровій книзі в Реєстрі прав власності про державну реєстрацію речового права на вказане нерухоме майно, реєстровий №7054.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

ГоловуючаОСОБА_6