Справа № 139/907/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В. при секретарі судового засідання Хонькович Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до Лучинецької сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

23 жовтня 2002 року помер батько позивача ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки № 295 площею 2,6564 га, яка розташована на території Лучинецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем за заповітом і за законом і прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у спадщину.

12 листопада 2013 року померла мати позивача ОСОБА_3. До складу спадщини після смерті ОСОБА_3, входить зокрема, із земельної ділянки № 296 площею 2,6564 га, яка розташована на території Лучинецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Позивач у справі є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 за законом, спадщину прийняла шляхом спільного проживання за однією адресою із спадкодавцем.

Оформити спадкові права в нотаріальній конторі позивач не може, оскільки відсутні або втрачені правовстановлюючі документи на спадкове право.

За захистом своїх прав та інтересів з метою визнання права власності на земельні ділянки після смерті батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_1 з відповідним позовом звернулася до суду.

Позивач у судове засідання не зявилася, у п. 5 позовної вимоги, просила справу слухати у її відсутності (а.с. 5).

Представник відповідача сільський голова Лучинецької сільської ради, подав до суду заяву, в якій просив справу слухати у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнав (а.с. 31).

Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного:

Свідоцтвом про смерть серії 1-АМ № 172705, виданим 23 жовтня 2002 року (а.с. 9), стверджується, що ОСОБА_2 помер 23 жовтня 2002 року у с. Лучинець Мурованокуриловецького району Вінницької області.

12 листопада 2013 року померла ОСОБА_3 (а.с. 10).

Довідками виконавчого комітету Лучинецької сільської ради № 272 та № 273 від 05 серпня 2016 року (а.с. 14,15), технічною документацією з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (а.с. 16-17) доведено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 входить за кожним земельна ділянка, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту на території Лучинецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області площею 2,6564 га.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (частини 1 і 2 ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року).

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом (ч. 1 ст. 534 в редакції 1963 року).

З ОСОБА_4 довідки зі Спадкового реєстру № 45343797, виданої 07 жовтня 2016 року за № 45343797 (а.с. 25-27) вбачається, що на випадок своєї смерті ОСОБА_2 04 вересня 2001 року склав заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Лучинецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Цим заповітом спадкодавець належні йому гроші на рахунку № 2316, що знаходяться у Немерчанському відділенні Ощадного банку заповів ОСОБА_1 (а.с. 36).

Частиною 1 ст. 537 ЦК УРСР в редакції 1963 року визначено, що частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку ст.ст. 529-533 Кодексу.

Дружина та діти спадкодавця, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, є спадкоємцями першої черги за законом.

Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (а.с. 11), свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 11), довідкою виконавчого комітету Лучинецької сільської ради № 272 від 05 серпня 2016 року (а.с.14) доведено, що позивач має право спадкувати після смерті ОСОБА_2 за законом у першій черзі спадкоємців

Статтями 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Довідкою виконавчого комітету Лучинецької сільської ради № 272 від 05 серпня 2016 року (а.с.14) стверджується, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька, вступивши в оперативне управління та володіння спадковим майном.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року).

Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину (ст. 560 ЦК України в редакції 1963 року).

З оголошення в газеті «Наше Придністровя» (а.с. 13) слідує, що на даний момент втрачено державний акт, що посвідчував право власності спадкодавця ОСОБА_2 на земельну ділянку. З цієї підстави державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори 30 вересня 2016 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 18), а тому позивач вимушена за захистом свого права звертатися до суду.

12 листопада 2013 року в с Лучинець померла ОСОБА_3 (а.с. 10).

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини день смерті спадкодавця.

ОСОБА_4 довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) виданої 07 жовтня 2016 року слідує, що ОСОБА_3 по своїй смерті заповіту не залишала (а.с. 29).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги (ст. 1258 ЦК України).

До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки ( ст. 1261 ЦК України).

Свідоцтвами про смерть (а.с. 9, 10), свідоцтвом про своє народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 11), довідкою виконавчого комітету Лучинецької сільської ради № 273 від 05 серпня 2016 (а.с. 15) доводиться, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, яка має право і прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом.

Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

З оголошення в газеті «Наше Придністровя» від 28 вересня 2016 року (а.с. 13), слідує, що оригінал державного акта на право приватної власності на землю на прізвище ОСОБА_3 втрачений, а тому позивач не може оформити свої спадкові права на землю через нотаріальну контору і захистити права спадкоємця іншим чином, окрім як через суд, вона також не може (а.с. 19).

Із інформаційних довідок зі спадкового реєстру (Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45343857 та № 45343831, виданих 07 жовтня 2016 року, вбачається, що спадкові справи після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у нотаріальній конторі не зареєстровані, спадкові права ніким не оформлялися (а.с. 28, 30).

Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач визнав позовні вимоги і таке визнання позовних вимог, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за ОСОБА_1 слід визнати в порядку спадкування право власності на земельні ділянки як спадкоємця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за законом.

Суд враховує обставину, що позивач пропустила строк звернення до суду з поважної причини, зокрема, через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, а тому приймає рішення про його поновлення на підставі ст. 73 ЦПК України.

Керуючись: ст. 524, 529, 537, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 328, 392, 1268, ст. 1223, ст. 1261 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 73, 80, ч. 4 ст. 174, ст.ст. 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду з позовом до Лучинецької сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку № 295 площею 2,6564 га, яка знаходиться на території Лучинецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка настала 23 жовтня 2002 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку № 296 площею 2,6564 га, яка знаходиться на території Лучинецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка настала 12 листопада 2013 року.

На рішення протягом десяти днів з моменту його проголошення може бути подано апеляцію до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: __________