Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів Лівандовської-Кочури Т.В., Свистун О.В.,

з участю секретаря Концевич Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивував тим, що 8 червня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 09/035/07-С, відповідно до якого (з урахуванням додаткових договорів) останньому було надано кредитні кошти в розмірі 35878 дол. США з розрахунку 13,75 % річних на строк з 8 червня 2007 року по 7 червня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 8 червня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 09/101/07-С, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4, за умовами якого в іпотеку банку передано житлову квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна серії САА № 307817, виданого виконкомом Луцької міської ради на підставі його ж рішення № 421 від 4 листопада 2002 року.

8 лютого 2010 року між сторонами укладено додатковий договір № 4 до кредитного договору № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 38154,60 грн. з процентною ставкою 20 % річних на строк з 8 лютого 2010 року по 7 червня 2017 року.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПAT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПAT «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПAT «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконав взятих зобовязань по кредитному договору, в звязку з чим станом на 15 жовтня 2014 року у нього виникла заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» в сумі 763936,82 грн., з них 703121,72 грн. заборгованість за кредитним договором №09/035/07-С від 8 червня 2007 року, в тому числі: сума заборгованості за кредитом 464694,39 грн., сума заборгованості за відсотками 238427,33 грн.; 60815,10 грн. заборгованість за додатковим договором № 4 до кредитного договору № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року, в тому числі: сума заборгованості за кредитом 34936,77 грн., сума заборгованості за відсотками 25878,33 грн.

Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року та додатковим договором № 4 до кредитного договору № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року в сумі 763936,82 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №09/035/101/07-С від 8 серпня 2007 року квартиру АДРЕСА_2, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м., та належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна, серії САА № 307817, виданого виконкомом Луцької міської ради на підставі його ж рішення № 421 від 4 листопада 2002 року.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Постановлено в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року та додатковим договором № 4 до кредитного договору № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року в сумі 763936,82 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 09/035/101/07-С від 8 серпня 2007 року квартиру АДРЕСА_3, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 62, 7 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м., та належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна, серії САА № 307817, виданого виконкомом Луцької міської ради 18 серпня 2003 pоку, на підставі рішення № 421 від 4 листопада 2002 pоку, право власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_3 в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10 січня 2004 року за № 4315623 шляхом застосування процедури продажу, встановленої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Зупинити звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 09/035/І01/07-С від 8 серпня 2007 року квартиру АДРЕСА_3, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м., та належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна, серії САА № 307817, виданого виконкомом Луцької міської ради 18 серпня 2003 pоку, на підставі рішення № 421 від 4 листопада 2002 pоку, право власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_3 в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10 січня 2004 року за № 4315623 шляхом застосування процедури продажу, встановленої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 18 листопада 2015 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року та додатковим договором № 4 до кредитного договору № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року в сумі 763936,82 грн. з яких 703121,72 грн. заборгованість за кредитним договором № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року (в тому числі заборгованість за кредитом 464694,39 грн., заборгованість за відсотками 238427,33 грн.) та 60815,10 грн. заборгованість за додатковим договором № 4 до кредитного договору № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року (в тому числі заборгованість за кредитом 34936,77 грн. та 25878,33 грн. заборгованість за відсотками) звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 09/035/101/07-С від 8 червня 2007 року квартиру № 28, що знаходиться у будинку № 11-а по вул. Конякіна у м. Луцьку, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м., та належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна, серії САА № 307817, виданого виконкомом Луцької міської ради 18 серпня 2003 pоку, на підставі рішення № 421 від 4 листопада 2002 року, право власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_3 в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10 січня 2004 року за № 4315623 шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк».

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року рішення апеляційного суду Волинської області від 18 листопада 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до апеляційного суду Волинської області.

В апеляційній скарзі на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» покликаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав, в ній зазначених.

Представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнав в частині виходу суду першої інстанції за межі позовних вимог, просить суд апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких мотивів.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 не виконав належним чином своїх договірних зобовязань, в звязку з чим станом на 15 жовтня 2014 року виникла заборгованість в сумі 763936,82 грн., а тому прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановивши такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя як застосування процедури продажу, встановленої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

З матеріалів справи вбачається, що 8 червня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 09/035/07-С, відповідно до якого (з урахуванням додаткових договорів) останньому було надано кредитні кошти в розмірі 35878 дол. США з розрахунку 13,75 % річних на строк з 8 червня 2007 року по 7 червня 2017 року (т. 1 а.с. 8-30).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 8 червня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 09/101/07-С, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4, за умовами якого в іпотеку банку передано житлову квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна, серії САА № 307817, виданого виконкомом Луцької міської ради на підставі його ж рішення № 421 від 4 листопада 2002 року (т. 1 а.с. 34-39).

8 лютого 2010 року між сторонами укладено додатковий договір № 4 до кредитного договору № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 38154,60 грн. з процентною ставкою 20 % річних на строк з 8 лютого 2010 року по 7 червня 2017 року (т. 1 а.с. 31-33).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2012 року постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року в сумі 377705,23 грн. (т. 2 а.с. 60).

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПAT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПAT «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПAT «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (т. 1 а.с. 50-55).

З довідок, наданих позивачем вбачається, що станом на 15 жовтня 2014 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» в сумі 763936,82 грн., з них 703121,72 грн. заборгованість за кредитним договором № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року, в тому числі: сума заборгованості за кредитом 464694,39 грн., сума заборгованості за відсотками 238427,33 грн.; 60815,10 грн. заборгованість за додатковим договором № 4 до кредитного договору № 09/035/07-С від 8 червня 2007 року, в тому числі: сума заборгованості за кредитом 34936,77 грн., сума заборгованості за відсотками 25878,33 грн. (т. 1 а.с. 40, 41).

Як встановлено ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Враховуючи, що позичальник не виконав належним чином своїх договірних зобовязань, тому наявні правові та фактичні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, проте встановивши такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя як застосування процедури продажу, встановленої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, суд першої інстанції порушив вимоги ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині виходу за межі позовних вимог заслуговують на увагу та є підставою для скасування вказаного рішення суду. Позивач заявив фактично одну нерозривну позовну вимогу, тому рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі в частині звернення стягнення на предмет іпотеки без визначення способу такого стягнення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представнику позивача було розяснено право позивача відмовитися від апеляційної скарги, передбачене ч. 4 ст. 300 ЦПК України, проте вказаним правом особа, яка подала апеляційну скаргу не скористалася.

Виконуючи вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які викладені в ухвалі від 16 березня 2016 року в даній справі, апеляційний суд витребував від позивача та оглянув в судовому засіданні оригінал договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26 червня 2013 року з відповідними додатками, перевірив стан виконання судового рішення від 26 листопада 2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, витребувавши матеріали виконавчого провадження.

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

За правилами ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

Згідно п. 4.5 іпотечного договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса реалізація здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку» (т. 1 а.с. 38).

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього на суд покладено імперативний обовязок визначити вартість іпотечного майна на підставі оцінки субєкта оціночної діяльності, складеної не раніше ніж за шість місяців до ухвалення рішення про визнання права власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні у апеляційному суду представникам сторін неодноразово розяснювалося їх право заявити клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості предмета іпотеки або надати чинний висновок субєкта оціночної діяльності. Оголошувалися тривалі перерви в судовому засіданні для надання сторонам можливості надати такі докази.

Представник позивача відмовився заявляти клопотання про призначення судової експертизи, не надав висновку субєкта оціночної діяльності, покликався на ту обставину, що слід брати до уваги вартість предмета іпотеки, визначену у іпотечному договорі.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції також не заявляв клопотання про призначення судової експертизи, не надав висновку субєкта оціночної діяльності, мотивуючи це відсутністю коштів для їх оплати. Пояснив також, що саме у звязку з неможливістю оплатити судовий збір було повернуто апеляційну скаргу відповідача на рішення суду першої інстанції.

Покликання представника позивача на ту обставину, що до уваги слід брати вартість предмета іпотеки, визначену у іпотечному договорі, є безпідставними, оскільки вони суперечать вимогам ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», за якою іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

Вартість предмета іпотеки також не було добровільно погоджено представниками сторін в судовому засіданні.

В порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1. ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач не довів належними та допустимими доказами вартість предмета іпотеки, що необхідно для задоволення його позову, хоча суд апеляційної інстанції вжив усіх можливих заходів для реалізації позивачем його процесуальних прав.

Тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України рішення суду в даній справі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2014 року в даній цивільній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді