Справа № 308/2761/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Кеміня М.П., Джуги С.Д.,

за участю секретаря Маринець Д.М.,

та представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1, що діє від імені публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», на рішення Ужгородського міськрайонного суду 12 листопада 2015 року справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійною додаткової угоди до кредитного договору, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», в якому просив визнати недійсною додаткову угоду від 21 вересня 2007 року до кредитного договору № 02-07/480-Ф від 10 травня 2007 року та додаток № 1, укладені між ним та акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством) Промінвестбанк в особі в.о. керуючого філією «Відділення Промінвестбанку в м.Чоп Закарпатської області» ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідачем порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оскільки перед укладенням додаткової угоди йому не було надано графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, а також не надано детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним. Внаслідок цього він не зміг реально дізнатись про збільшення виплат для погашення одержаного кредиту та не отримав інформацію про сукупну вартість кредиту.

Крім того, додатковою угодою зменшено кінцевий строк погашення кредиту, що суперечить умовами кредитного договору, на які він погодився підписуючи кредитний договір.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року (а.с. 52-54) позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду від 21 вересня 2007 року до кредитного договору № 02-07/490-Ф від 10 травня 2007 року та додаток № 1, укладені між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством) Промінвестбанк в особі в.о. керуючого філією «Відділення Промінвестбанку в м.Чоп Закарпатської області» ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь держави 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі (а.с.56-58) представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Стягнути з позивача 267,96 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що позивач, звертаючись з даним позовом вказав, що при підписанні додаткової угоди йому було надано новий графік погашення кредиту, з кінцевим терміном погашення 08 травня 2011 року; своїм підписом у додатковій угоді позивач підтвердив, що надана йому банком інформація є повною, доступною та достовірною; крім того, позивач неодноразово здійснював платежі на виконання умов додаткової угоди.

Також суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 травня 2007 року між АКПІБ (ЗАТ) Промінвестбанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 02-07/490-Ф (про іпотечний кредит) (далі кредитний договір), за умовами якого останній отримав іпотечний кредит на ремонт та облаштування будинку у розмірі 40 000,00 дол.США, зі сплатою за користування кредитом 11 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 08 травня 2027 року (а.с. 4-8).

Відповідно до п.3.8 кредитного договору зміни до цього договору щодо відповідного збільшення розміру відсотків за користування кредитом вносяться шляхом укладення окремого договору.

У п.5.4 кредитного договору визначені права позичальника, зокрема, отримувати від банку консультаційну допомогу з усіх питань, що стосуються кредитування, здійснюваного згідно цього договору; відповідно до ст.13 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» звертатися до Бюро кредитних історій, з яким Банком укладено договір з приводу надання та отримання інформації про кредитну історію, для ознайомлення з інформацією, що міститься безпосередньо у його кредитній історії.

Згідно з п.6.10 кредитного договору, сторони домовилися, що позовна давність встановлюється тривалістю у десять років.

Всі зміни та доповнення до кредитного договору вносяться за згодою сторін у письмовій формі шляхом укладення договору про внесення змін і доповнень, що є невідємною частиною цього договору

До укладення кредитного договору позичальник стверджує, що умови кредитування, закріплені цим договором, йому були попередньо повідомлені у письмовій формі. Підписання позичальником цього договору є свідченням його згоди на прийняття всіх умов договору в процесі здійснення банком його кредитування (п.п. 7.5-7.6 кредитного договору).

Погашення кредиту та відсотків за ним повинно здійснюватися позичальником щомісячно у відповідності до графіку погашення кредиту (додаток № 1), який є невідємною частиною договору (а.с. 9-13).

21 вересня 2007 року між сторонами кредитного договору була укладена додаткова угода щодо змін та доповнень до кредитного договору (а.с. 14), згідно якої була встановлена відсоткова ставка у розмірі 12 % річних; змінено кінцевий строк повернення кредиту 08 травня 2011 року, у звязку з чим викладено у новій редакції графік погашення кредиту (а.с. 14-16).

Додаткова угода та новий графік погашення кредиту підписані позивачем. Крім того, позивач особисто підтвердив, що до моменту укладення даного кредитного договору йому в письмовій формі були надані розяснення умов кредитування у відповідності до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок ненадання банком позивачу, як споживачу, повної інформації про сукупну вартість кредиту, у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, позивач не зміг дізнатись про збільшення виплат з погашення одержаного кредиту у розрізі погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом та отримати інформацію про сукупну вартість кредиту, що є порушенням його прав як споживача та унеможливило усвідомити позивачем зміст вказаної додаткової угоди.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки кредитним договором не передбачено право банку зменшувати кінцевий термін повернення кредиту, то додаткова угода суперечить тим умовам кредитного договору, на які позивач погодився при укладенні кредитного договору.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно із ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі Правила), банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обовязок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (п.3.3 Правил).

У разі зміни договору, як зазначено в ч.3 ст.653 ЦК України, зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст.ст.207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Саме до такого висновку дійшов ВСУ у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-511цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

Укладаючи кредитний договір та додаткову угоду до нього, яка є його невідємною частиною, сторони домовились про умови кредитування.

Як уже зазначалося, підписуючи кредитний договір, додаткову угоду та новий графік погашення кредиту, позивач особисто підтвердив, що до моменту їх укладення йому в письмовій формі були надані розяснення умов кредитування у відповідності до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, в матеріалах справи міститься повідомлення від 20 грудня 2012 року про відступлення первісним кредитором ПАТ «Промінвестбанк» на користь ПАТ «Альфа-Банк» прав вимоги (а.с. 17), з якого вбачається, що станом на 17 грудня 2012 року заборгованість позивача за кредитним договором становить:

-25 338,8 дол.США заборгованість за кредитом,

-155,66 дол.США заборгованість за процентами,

- 0 дол.США заборгованість за щомісячними комісіями.

Зазначене свідчить про згоду позивача з умовами додаткової угоди та виконання її умов.

Про виконання позивачем умов додаткової угоди зазначає і представник відповідача в апеляційній скарзі.

Також, згідно умов кредитного договору позивачу було надано право на отримання консультацій та необхідної інформації щодо умов кредитування за даним кредитним договором.

Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобовязальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються.

За таких обставин, підстави для визнання недійсною додаткової угоди щодо змін та доповнень до кредитного договору, відсутні.

Крім того, у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, представник відповідача пояснила, що після відкладення розгляду справи 26 лютого 2016 року, позивач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором з урахуванням умов додаткової угоди від 21 вересня 2007 року, яку просив визнати недійсною.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи відповідача про те, що суд першої інстанції не застосував строк позовної давності до вимог позивача, на увагу не заслуговують, оскільки сторони у кредитному договорі погодили збільшення позовної давності до 10 років.

Відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Отже, відповідачу за подання апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави 267,96 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, ст.ст. 638, 653 ЦК України, ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє від імені публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду 12 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання недійною додаткової угоди від 21 вересня 2007 року щодо змін та доповнень до кредитного договору № 02-07/490-Ф від 11 травня 2007 року відмовити.

Судові витрати, понесені публічним акціонерним товариством «Альфа-банк» у розмірі 267,96 грн. компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6