Справа № 303/604/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 жовтня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних і кримінальних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. ( доповідача),

суддів: Кожух О.А. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила:

-визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Opel Astra G», 2003 року випуску, д. н. з НОМЕР_2

-поділити вказане майно, визнавши за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Opel Astra G», 2003 року випуску, д. н. з НОМЕР_2

На обґрунтування зазначала, що з 18.09.1999 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11.07.2012 року було розірвано. За час перебування у цьому шлюбі ними придбано квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована на ім'я відповідача. Окрім того, вони як подружжя також придбали автомобіль марки Opel Astra G, 2003 року випуску, д. н. з. НОМЕР_2, який також зареєстровано на відповідача. У шлюбі в них народилося двоє дітей, які проживають із нею та перебувають на її утриманні, однак відповідач не надає жодної допомоги. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26.09.2012 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі 400 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Вважає, що вказані обставини є підставою для відступу від рівності часток у спільному майні подружжя на підставі ст. 70 ч.3 СК України.

У червні ОСОБА_2 пред'явив до ОСОБА_3 зустрічний позов. Просив визнати кредит у сумі 11 200 доларів США, який отриманий ним за кредитним договором № 495/05/1-16-2005 від 28 квітня 2005 року, укладеним між ним і АТ «Кредобанк», таким, що використаний в інтересах сім'ї, та спільним боргом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як іншого з подружжя; стягнути з ОСОБА_3 на його користь ? частину сплачених станом на 27.05.2015 року грошових коштів за тіло кредиту в сумі 4199,05 доларів США, що станом на 08.06.2015 року за офіційним курсом НБУ (21,025) складає 88285,02 грн., комісійні по кредиту на загальну суму 1330 грн. та плату за управління кредитом у сумі 180 грн.; стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що 28 квітня 2005 року між ним та АТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір на суму 11 200 доларів США для придбання спірної квартири, і починаючи з березня 2012 року, він виконував зобов'язання за даним кредитом за рахунок самостійних коштів, сплативши суму в розмірі 179 590, 05 грн. Вважаючи, що зазначений кредитний договір укладено в інтересах сім'ї, оскільки за його рахунок придбано квартиру, а тому цей кредит є спільним боргом подружжя.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено: визнано об'єктами спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки Opel Astra G, 2003 року випуску, д. н. з. НОМЕР_2 Поділено спільне майно шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 - на автомобіль марки Opel Astra G, 2003 року випуску, д. н. з. НОМЕР_2 Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено: визнано кредит в сумі 11 200 доларів США, отриманий ОСОБА_2 згідно з кредитним договором між ним та АТ «Кредобанк» від 29.04.2005 року спільним боргом подружжя. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 40 069,67 грн. Вирішено питання судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду, а саме: відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3, визнати автомобіль його особистою власністю, виділити ОСОБА_3 1/2 частини квартири. Зокрема, зазначає, що суд протиправно позбавив його права власності на єдине житло. Вважає, що судом помилково відступлено від засади рівності часток на підставі неможливості спільного проживання та неподільності речі. У даному випадку суд повинен був визначити ідеальні частки в квартирі без реального поділу. Щодо аліментів, то такі ним сплачені в повному обсязі, а затримки зі сплати іноді виникали в 2012 році через важке матеріальне становище, його хворобу та необхідністю погашати кредит. Про необхідність якихось додаткових витрат ОСОБА_3 його жодним чином не повідомляла, натомість він постійно спілкується з дітьми, бере участь у їх вихованні. Також судом не було встановлено дійсну вартість спільного майна, а інвентарна вартість квартири є заниженою та не відповідає ринковій вартості. Вартість виділеної ОСОБА_3 квартири більше як в 10 разів перевищує вартість виділеного йому автомобіля.

У письмовому запереченні та в судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник - ОСОБА_5 не визнали скарги як безпідставної і просять залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа переглядається в апеляційному порядку повторно.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення - зміні, з таких мотивів.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення первісного позову ОСОБА_3 то колегія суддів згідно з вимогами ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині .

Установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 18.09.1994 року. Шлюбні відносини були припинені на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11.07.2012 року (а.с.5).

За правилами ч.2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до договору купівлі-продажу з відстроченням платежу від 15.042.005 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно з біржовим контрактом купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного на товарній біржі «Центральна» 24.01.2007 року, ОСОБА_2 придбав автомобіль марки Opel Astra G, 2003 року випуску (а.с.17). Після цього вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.16).

Суд першої інстанції правильно визнав квартиру та автомобіль об'єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2, оскільки такі придбані в період шлюбу. При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи ОСОБА_2 з посиланням на копію розписки від 15.01.2007 року (а.с.130) про те, що автомобіль слід віднести до його особистої власності як придбаний за власні кошти, оскільки ця розписка не може вважатися належним і допустимим доказом у підтвердження факту придбання автомобіля саме за особисті кошти ОСОБА_2, зокрема, з урахуванням того, що сума вказана в розписці значно відрізняється від вартості автомобіля зазначеної в біржовому контракті.

Однак, із з висновком суду першої інстанції у частині поділу спірного майна подружжя колегія суддів не погоджується через порушення судом норм матеріального права та неврахування роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (надалі - Постанова).

Так, згідно з положеннями ч.3 ст. 70 СК України, на яку як на правову підставу своїх позовних вимог посилається ОСОБА_3, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Установлено та не заперечується, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на підставі рішення суду, яке набрало законної сили і ОСОБА_3 в апеляційному порядку не оскаржене. ОСОБА_3 не пред'являла позов і про збільшення розміру аліментів. ОСОБА_2 сплачує аліменти визначені рішенням суду, що підтверджується наданими ним квитанціями (а.с.81-86). За таких обставин немає підстав стверджувати, що одержуваний розмір аліментів недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей.

У цьому випадку належить виходити з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними (ст. 70 ч.1 СК України).

Одночасно колегія суддів констатує, що наявність між сторонами неприязних відносин та неподільність речі не можуть бути підставами для застосування ч.3 ст. 70 СК України.

Відповідно до п.25 Постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У випадку, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Під час апеляційного розгляду справи сторони по справі дійшли згоди та домовились про те, що вартість спірного майна подружжя складає: квартири - 619792 грн., автомобіля - 68157 грн., подавши про це відповідне клопотання, яке підтвердили в судовому засіданні.

ОСОБА_3 погодилась і надає свою згоду на отримання грошової компенсації вартості ? частки на спірний автомобіль у розмірі 34078,50 грн., яка внесена на депозитний рахунок апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_2 згідно з квитанцією № 15138110 від 17 лютого 2016 року.

У порядку виконання положень ч.4 ст. 10 ЦПК України сторонам роз'яснено право на призначення експертизи для вирішення питання щодо варіантів поділу нерухомого майна та роз'яснено наслідки вчинення або невчинення таких процесуальних дій. Однак, сторони своїм правом на призначення експертизи не скористалися.

За таких обставин колегія суддів вважає, що в спорі належить визначити ідеальні частки сторін як подружжя у квартирі АДРЕСА_1. Водночас право ОСОБА_3 на ? частку у спільній сумісній власності подружжя на автомобіль підлягає припиненню в зв'язку зі стягненням на її користь із ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 34078,50 грн., яка знаходиться на депозитному рахунку апеляційного суду.

У контексті наведеного рішення суду першої інстанції в оскарженій частині підлягає скасуванню із ухваленням у цій частині нового рішення.

Керуючись ст. 70 ч.1, ч.3 СК України, ст.ст. 10, 31, 60, 88, 174, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про поділ майна подружжя скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити ідеальну частку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 по 1/2 частині кожному.

3. Припинити право ОСОБА_3 на ? частку у спільній сумісності власності подружжя на автомобіль марки Opel Astra G, 2003 року випуску, д. н. з. НОМЕР_2

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості ? частки на автомобіль у розмірі 34078,50 грн., яка внесена на депозитний рахунок апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_2 згідно з квитанцією № 15138110 від 17 лютого 2016 року, шляхом списання (перерахування) цієї суми з депозитного рахунку апеляційного суду Закарпатської області № 8289 на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

5. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: