Провадження № 2/554/337/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2016 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Тімошенко Н.В.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання заяви позичальника недійсною,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ФОП ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання заяви позичальника недійсною.

Мотивує тим, що 20 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу № DE 2868, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання продати ОСОБА_1 ПВХ конструкції, загальною вартістю 6000 грн.

20.12.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-банк» укладено споживчий кредит на суму 7301 грн.

20 грудня 2014 року ОСОБА_1 підписано заяву позичальника № ABHORG 145350445, згідно якої в цей же день ПАТ «Акцент-банк» було перераховано на рахунок ОСОБА_2 6001 грн. за рахунок ОСОБА_1

Згідно договору купівлі - продажу № DE 2868 від 20 12.2014 року ФОП ОСОБА_2 як постачальник була зобов'язана протягом 35 робочих днів доставити товар ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Однак ОСОБА_2 товар у встановлений строк не поставлений.

На претензії про повернення коштів, відповідачка вимагала від позивача підписати додаткову угоду від 16 квітня 2015 року, згідно якої вона повідомляла що сторони домовилися розірвати договір купівлі- продажу, шляхом повернення коштів на рахунок банку, та що претензій не має. ОСОБА_1, зазначає, що додаткова угода носила обманні, шахрайські наслідки, бо не вказано що ОСОБА_2 бере на себе зобов'язання повернути кошти банку. Окрім того, відповідачка підробила платіжні доручення № 156 від 15.04. 2016 року та 18.04.2015 року, згідно яких вона перерахувала банку 6000 грн.

Позивач в судове засідання не з»явилася, надала до суду заяву, в якій прохала розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила визнати недійсною заяву позичальника № ABHORG145350445 від 20.12.2014 року між ОСОБА_1 та Публічним Акціонерним Товариством «Акцент-Банк» МФО 307770 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1590 грн. - сплачені відсотки по заяві позичальника ОСОБА_1 № ABHORG145350445 від 20.12.2014 року, розірвати договір купівлі-продажу № DE 2868 від 20.12.2014 року, стягнути з ОСОБА_2 1500 грн. витрат на правову допомогу та 5000 грн. моральної шкоди.

Відповідачі до суду не з»явилися, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу № DE 2868, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання продати ОСОБА_1 ПВХ конструкції, загальною вартістю 6000 грн.

20.12.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-банк» укладено споживчий кредит на суму 7301 грн.

20 грудня 2014 року ОСОБА_1 підписано заяву позичальника № ABHORG 145350445, згідно якої в цей же день ПАТ «Акцент-банк» було перераховано на рахунок ОСОБА_2 6001 грн. за рахунок ОСОБА_1

Згідно договору купівлі - продажу № DE 2868 від 20 12.2014 року ОСОБА_2 як постачальник була зобов'язана протягом 35 робочих днів доставити товар ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Однак ОСОБА_2 товар у встановлений строк не поставлений.

На підтвердження невиконання умов договору, ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 платіжні доручення №156 від 15.04.2015 року та 18.04.2015 року, у якому мається інформація що ОСОБА_2 через ПАТ «Акцент-Банк» перерахувала на ім'я ОСОБА_1 на погашення перерахованих грошових коштів у зв'язку з розірванням спірного договору 1000 грн. та 5000 грн.

Вказані кошти ОСОБА_1 не отримувала та на вимогу суду ПАТ «Акцент-Банк» не надав відомостей про підтвердження дійсності вказаних платіжних доручень.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Цивільні права і обовязки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) даної вимоги є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Ураховуючи зазначене, суд задовольняє вимоги про визнання заяви позичальника № ABHORG 145350445 від 20.12.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» недійсною та стягнення 1590 грн. сплачених відсотків.

Відповідно до ст.652 ЦК України передбачено підстави розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. Підписуючи договір ОСОБА_1 вважала що відповідачка буде діяти добросовісно і чесно, вчасно виконає усі мови договору.

Статтею 653 ЦК України передбачені правові наслідки розірвання договору, частина 5 якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

Тому вимоги позивача щодо розірвання договору купівлі-продажу № DE 2868 від 20.12.2014 року підлягають задоволенню.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищезазначеними діями ОСОБА_2 позивачці було завдано моральної шкоди, яку суд оцінює в 5000 грн.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносить витрати на правову допомогу, а тому суд стягує з ОСОБА_2 1500 грн. на користь ОСОБА_1 та відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягує з ОСОБА_2 в дохід держави 487,20 грн., 487,20 грн., 487,20 грн., 1218,00 грн.

Керуючись, ст. ст. 11, 23, 203, 216, 525 526, 652 653 ЦК України, ст. ст. 2-11, 58-61, 79, 88, 159, 208, 209, 212-215, 218, 224 - 226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання заяви позичальника недійсною, - задовольнити.

Розірвати договір купівлі продажу № DE 2868 від 20.12.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2.

Визнати заяву позичальника № ABHORG145350445 від 20.12.2014 року між ОСОБА_1 та Публічним Акціонерним Товариством «Акцент-Банк» МФО 307770 - недійсною.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1590 грн. - сплачені відсотки по заяві позичальника ОСОБА_1 № ABHORG145350445 від 20.12.2014 року, 5000 грн. моральної шкоди та 1500 грн. витрат на правову допомогу, а всього 8090 грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь держави 2679,6 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В.Тімошенко