Справа № 462/8526/14 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/5645/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Шеремети Н.О., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 04 серпня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, боржника державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», -

встановила:

14.01.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою в порядку розділу сьомого ЦПК України (а.с.70-71 т.1), в якій просив визнати неправомірними дії боржника державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» та Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, які виявились у невиконанні рішення суду відповідно до ст.124 Конституції України, ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», та зобовязати субєктів оскарження (боржника державне авіапідприємство «Львівські авіалінії» та Залізничний відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції) виконати рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04 червня 2015 року (Справа №462/8526/14-ц) у спосіб, визначений ст.4 п.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04.06.2015 року, ухваленого в цивільній справі №462/8526/14-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» у його (ОСОБА_2Л.) користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку з врахуванням індексації та компенсації в сумі 1583279 грн. 32 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., на підставі якого 29.07.2015 року йому було видано судом виконавчий лист, виконавче провадження за яким відкрите Залізничним відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 05.08.2015 року, однак, 30.09.2016 року державним виконавцем названого відділу ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №48331832, яку заявник отримав 13.01.2016 року, у звязку з ліквідацією боржника державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» та передачею виконавчого документа голові ліквідаційної комісії підприємства для виконання, і рішення суду залишається невиконаним.

Заявник вважає, що оскільки боржником є державне підприємство, то рішення суду повинно виконуватись у відповідності до ст.4 п.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності з 01.01.2013 року, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, для чого керівник відповідного органу державної виконавчої служби зобовязаний подати до Державної казначейської служби України документи та відомості, необхідні для перерахування йому (стягувачу) коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомити в установленому порядку стягувача, але субєкти оскарження ігнорують ці вимоги чинного законодавства.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 04.08.2016 року провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 закрито з тієї підстави, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалу суду оскаржив заявник ОСОБА_2, просить її скасувати та вирішити питання по суті його скарги.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що скаргу на дії субєктів оскарження щодо невиконання ухваленого на його користь рішення суду він подав у порядку статті 383 ЦПК України до суду, який видав виконавчий документ, як стягувач у виконавчому провадженні, а тому, відповідно до вимог процесуального закону, правових висновків Верховного Суду України та розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, його скарга підлягає розгляду саме за правилами цивільного судочинства в порядку розділу сьомого ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», а не за правилами адміністративного судочинства, як вказує в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції. Вважає, що районний суд безпідставно усунувся від розгляду скарги по суті, а тому, на його думку, скаргу повинен вирішити апеляційний суд.

В судове засідання апеляційного суду представники Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та боржника державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, а тому розгляд справи проведено відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони заявника в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (ч.3 ст.384 ЦПК).

Статтею 387 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим чином поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (п.4) розяснив, що відповідно до ст.383 ЦПК України, ч.1 ст.12, ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження (стягувач і боржник), якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Відповідно до пункту 6 вказаної Постанови, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса. Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Закриваючи провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що розгляд справи за скаргою ОСОБА_2 відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Однак, такий висновок районного суду суперечить вказаним вище положенням процесуального закону та розясненням, оскільки заявник ОСОБА_2 є стягувачем у виконавчому провадженні, заведеному у звязку з примусовим виконанням виконавчого листа, виданого 29.07.2015 року Залізничним районним судом м.Львова на підставі ухваленого в порядку ЦПК рішення суду, а субєктом оскарження за його скаргою є, в тому числі, й Залізничний відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, на виконанні якого знаходився цей виконавчий лист і дії (або бездіяльність) якого щодо невиконання рішення суду у визначеному статтею 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» порядку, стягувач вважає неправомірними, зазначаючи при цьому, які дії повинен вчинити названий відділ державної виконавчої службидля відновлення його права, порушеного невиконанням рішення суду, ухваленого на його користь.

Таким чином, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального закону, що відповідно до п.4 ч.2 ст.307, п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у даній справі, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У звязку з цим, вимоги апелянта про постановлення апеляційним судом ухвали по суті вирішення скарги не можуть бути задоволені, оскільки судом першої інстанції скарга по суті не розглядалась.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.4, 311 ч.1 п.4, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 04 серпня 2016 рокускасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Шеремета Н.О.

ОСОБА_4