АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1677/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Матвієнко М. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівКарпенко О. В., Нерушак Л. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії Черкаського обласного управління АТ "Ощадбанк", на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії Черкаського обласного управління АТ "Ощадбанк", до ОСОБА_6 про стягнення боргу ,-

в с т а н о в и л а :

24 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 31.03.2006 року між Банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 21клд, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 163000 грн. зі сплатою 18% річних за користування кредитом та сплатою штрафних санкцій у випадку неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором, з остаточним терміном повернення кредиту 25 березня 2009 року.

Станом на 12 березня 2015 року ОСОБА_6 не виконав належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість на загальну суму 219490 грн. 07 коп., яка складається з:

- прострочена заборгованість по кредиту - 148 165,00 грн.;

- прострочена заборгованість за нарахованими та не сплаченими відсотками за період з 01.10.2006 року по 30.11.2006 року - 4457,13 грн.;

- сума інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості за період з 12.03.2012 року по 12.03.2015 року - 53433,01 грн.;

- 3 % від прострочених сум заборгованості за період з 12 березня 2012 року по 12 березня 2015 року - 13434,93 грн.

А тому, позивач просив стягнути з ОСОБА_6 вказану заборгованість та судовий збір.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено внаслідок спливу позовної давності.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ "Державний ощадний банк України", в особі філії Черкаського обласного управління АТ "Ощадбанк", подано апеляційну скаргу на рішення, в якій апелянт просить скасувати рішення, так як вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваливши нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі .

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта по справі, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Представником ОСОБА_6 адвокатом Манжарою Д.С. направлено 18 жовтня 2016 року електронною поштою заяву про перенесення справи у зв'язку із зайнятістю адвоката Манжари Д.С. в іншому судовому засіданні, проте, відповідно до положень ст.305 ЦПК України, колегія суддів вважає дану причину не поважною і такою, що не перешкоджає розгляду справу, оскільки відповідач ОСОБА_6 повідомлений про час засідання належним чином.

Так, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що 31 березня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Золотоніське відділення № 3275 ВАТ «Ощадбанк» (на сьогоднішній день ТВБВ № 10023/0272 філії - Черкаського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_6 був укладений договір невідновлюваної кредитної лінії № 21клд, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 163000 грн. зі сплатою 18% річних за користування кредитом та сплатою штрафних санкцій у випадку неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором, з остаточним терміном повернення кредиту 25 березня 2009 року ( а. с. 27-28).

20.12.2006 року нотаріусом був вчинений виконавчий напис на заставне майно, а саме сільськогосподарську техніку, яка належала ФГ «Родина», с. Синьооківка, Золотоніського району, Черкаської області, що була заставлена ним, як майновим поручителем за ОСОБА_6 на загальну суму 154 994 грн. (а. с. 60).

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.06.2007 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 10.08.2007 року, відмовлено в частині задоволення позову прокурора в інтересах держави, в особі Золотоніського відділення № 3275 «Державний ощадний банк України», про стягнення боргу із ОСОБА_6 в сумі 154994 грн. ( а. с. 49 - 51).

Апелянт в скарзі посилається на те, що виконавчий напис нотаріуса від 20.12.2006 року про звернення стягнення на заставне майно ФГ «Родина» не був виконаний так як члени фермерського господарства не віддали це майно, а тому фактично заборгованість за кредитним договором від 31.01.2006 року ОСОБА_6 є непогашеною на даний час.

Крім того, апелянт посилається на п. 17 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де роз'яснено, що за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання за виконавчим написом нотаріуса, не припинило договірних правовідносин сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора на отримання процентів за користування кредитом.

Тому апелянт вважає, що строк позовної давності у позивача не збіг, оскільки цей строк він вираховує із моменту прийняття вищевказаної постанови від 30.03.2012 року та просить стягнути з боржника як прострочену заборгованість по кредиту в сумі 148 165 грн. та прострочену заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за період з 01 жовтня 2006 року по 30 листопада 2006 року в сумі 4457,13 грн. так суму інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за період з 12 березня 2012 року по 12 березня 2015 року, яка становить 53 433,01 грн. та 3% від прострочених сум заборгованості за цей же період, що становить 13 434,93 грн.

Що стосується стягнення з боржника простроченої заборгованості по кредиту та простроченої заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за період з 01 жовтня 2006 року по 30 листопада 2006 року, то в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, так як вони враховані вже при вчиненні виконавчого напису 20.12.2006 року в суму заборгованості при зверненні стягнення на майно - сільськогосподарську техніку. Про це, також, зазначено в рішенні Золотоніського міськрайонного суду від 12 червня 2007 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2007 року, де вже ставилося питання банком про стягнення боргу за кредитним договором та де в справі були ті самі сторони, один і той же предмет спору і з тих самих підстав.

Як вбачається із вищевказаних судових рішень, виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. від 20.12.2006 року, переданий на виконання і по ньому 11.01.2007 року відкрито виконавче провадження про стягнення з поручителя на користь банку суму кредиту. Судовими рішеннями було встановлено, що все заставлене майно за договором поруки є в наявності, а тому перешкод для виконання даного виконавчого напису немає, виконавче провадження за даним виконавчим написом не закрито і підстави для його закриття відсутні (а.с. 49,50-51).

Слід зауважити, що в матеріалах даної справи також відсутні докази щодо неможливості задовольнити вимоги банку по виконавчому напису за рахунок заставленого майна, як відсутні дані про закриття виконавчого провадження по ньому.

При наявності підстав, передбачених законодавством, в даному випадку, до стягнення з боржника може підлягати лише різниця боргу в разі, коли вартість заставленого майна не зможе покрити суму боргу позичальника.

Тому позивачу в цій частині позову слід відмовити по суті.

Як зазначено вище, Договір не відновлювальної кредитної лінії укладений 31 березня 2006 року з остаточним терміном повернення кредиту 25 березня 2009 року.

Позов подано 24.03.2015 року (реєстрація в суді), тобто через 3 роки по спливу строку позовної давності 25.03.2012 року від дати закінчення дії договору та через більш як вісім років з дати видачі приватним нотаріусом виконавчого напису від 20.12.2006 року.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, застосування позовної давності до додаткових вимог, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

26 травня 2015 року ОСОБА_6 подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 47-48).

В пункті 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також роз'яснено, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Колегія суддів вважає помилковим твердження апелянта про те, що строк позовної давності у позивача розпочинається із моменту прийняття Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», оскільки постанова Пленуму ВССУ не є законом і не встановляє будь-яких термінів щодо дії того чи іншого Закону та не перериває дію строків давності, а має роз'яснювальний характер, як в даному випадку - щодо договірних правовідносин сторін.

Колегія суддів погоджується з апелянтом та вважає правильним, що наявність судового рішення, як і виконавчого напису нотаріуса, не припиняють кредитні відносини. Тобто кредитор до повного виконання погашення боргу має право на нарахування процентів за користування кредитом, пені та трьох відсотків річних.

Проте, суд першої інстанції не врахував дані норми закону та обставини справи і безпідставно відмовив у задоволенні позову за пропуском позовної давності.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору неповно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, не об'єктивно оцінив докази та дав їм неналежну правову оцінку, не правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв необґрунтоване судове рішення.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі за № 6 -1206цс15 у постанові від 23 вересня 2015 року.

На дану обставину було вказано і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 1 червня 2016 року, при перегляді даної справи в касаційному порядку (а.с.146-148).

В той же час, відсутність судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача за договором кредиту, наявність не виконаного виконавчого напису, наявність в законній силі рішення Золотоніського міськрайонного суду від 12 червня 2007 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2007 року, де вже ставилося питання банком про стягнення боргу за кредитним договором та де в справі були ті самі сторони, один і той же предмет спору і з тих самих підстав, не дають підстав для стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, в порядку ст.625 ЦК України.

А тому, з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору неповно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, не об'єктивно оцінив докази та дав їм неналежну правову оцінку, не правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв необґрунтоване і незаконне судове рішення, яке підлягає до скасування з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно до вимог ст.309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6 про стягнення боргу - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким :

- відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк», до ОСОБА_6 про стягнення боргу в сумі 219 490 грн. 07 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :