АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/138/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Данилів О.М.
Провадження № 22-ц/789/1149/16 Доповідач - Бершадська Г.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

при секретарі - Романська К.М.

з участю сторін - представника апелянта та ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Бережанського районного суду від 13 липня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бережанського районного суду від 13 липня 2016 року у задоволенні вищевказаного позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказав, що вимога від 27 травня 2009 року за своєю правовою природою є повідомленням про невиконання зобов'язань позичальником, а не вимогою про дострокове повернення суми за кредитом. З врахуванням того, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором встановлений 21 січня 2013 року, а п. 6.8 договору обумовлено строк позовної давності за усіма зобов'язаннями 5 років, вважає, що банк звернувся до суду з позовом у межах строку позовної давності. Оскільки п.9 договору визначено, що порука припиняється після виконання зобов'язань за кредитним договором, на їх думку порука є чинною та поручитель повинен нести солідарну відповідальність з боржником.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримала та зіслалась на обставини, викладені в ній.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала та пояснила, що повідомлення від 27 травня 2009 року є повідомленням про дострокове повернення заборгованості за двома кредитними договорами, про що свідчить його зміст про сумарну заборгованість, яка включає як суму кредиту, так і платню за користування ними станом на 27 травня 2009 року в загальній сумі 422352,21 грн з посиланням на ст. 1050 ЦК України. Згідно кредитного договору від 25 червня 2007 року вона отримала кредит в сумі 20 000 дол. США, за кредитним договором від 24 січня 2008 року - 40 000 дол.США, які погашала до січня 2009 року, а тому загальний розмір заборгованості, зазначений в повідомленні від 27 травня 2009 року, за існуючим на той час курсом 7,61 грн за 1дол США, становить 55 500 дол США. Кредит вона отримувала на закупівлю обладнання для виготовлення макаронних виробів і це обладнання було предметом застави. У зв'язку з неможливістю погашати кредити, вона зверталась в банк з проханням реалізувати заставне майно, однак банк жодних дій не вчиняв з його реалізації.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

У січні 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось з вищевказаним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1, згідно з яким банк надав останній кредит у розмірі 40 000 дол. США строком на 60 місяців зі сплатою 16% на рік за користування ним, який ОСОБА_1 зобов'язувалася повертати щомісячно згідно графіку і остаточно його погасити до 21 січня 2013 року. Посилаючись на невиконання позичальником зобов'язань, позивач просив стягнути з неї та поручителя 126 031,97 дол. США, що еквівалентно 2999560,86 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогою до позичальника ОСОБА_1 і припинена порука ОСОБА_2, оскільки мала місце зміна строку виконання основного договору

Колегія погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Стаття 266 цього Кодексу передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 24 січня 2008 року укладений кредитний договір за № 01/08/222МБ, згідно якого ПАТ КБ "ПриватБанк" надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 40 000 доларів США строком на 60 місяців зі сплатою 16 відсотків річних за користування кредитними коштами. Відповідачка згідно умов цього договору зобов'язувалася щомісячно згідно із графіком частково повертати кредит та сплачувати відсотки і остаточно його погасити до 21 січня 2013 року.

Згідно п.6.8 вказаного кредитного договору строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування ним, неустойки встановлено 5 років.

Підпунктом "а" п.п. 2.3.3 кредитного договору передбачено, що банк має право змінити умови договору - вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за даним договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення.

24 січня 2008 року для забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого останній, як поручитель взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_1, які виникатимуть з умов вищевказаного кредитного договору. Згідно договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором в тому ж обсязі, що й основний боржник.

27 травня 2005 року ПАТ КБ "ПриватБанк" надіслав ОСОБА_1 повідомлення, в якому зазначав, що у зв'язку з порушенням нею зобов'язань за кредитними договорами №06/07/76 МБ від 25 червня 2007 року та №01/08/222 МБ від 24 січня 2008 року, сумарна заборгованість за вказаними договорами, що "становить в собі безпосередньо кредит і платню за користування ними, станом на 27 травня 2009 року складає 422 325,21 грн, яку на підставі умов договору та ст. 1050 ЦК України пропонував сплатити" (а.с. 88).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи зміст надісланого ОСОБА_1 повідомлення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що таке повідомлення є вимогою про дострокове повернення кредиту та що банком, відповідно, змінено строк виконання основного зобов'язання.

Оскільки позивач із зазначеним позовом звернувся до суду 1 лютого 2016 року, а ОСОБА_1 заявляла про застосування строків позовної давності, суд законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалення даного рішення не позбавляє банк права звертатись з позовом про стягнення процентів за користування кредитом та пені в межах строку позовної давності.

Вірним є також висновок суду першої інстанції про те, що порука ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором припинилася.

В пункті 9 договору поруки зазначено, що порука діє до повного виконання зобов'язань за забезпеченим кредитним договором (а.с. 18).

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється (в розумінні ст.ст. 251, 252 ЦК України), оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до моменту припинення дії основного договору, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителя про виконання зобов'язання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилися.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Бережанського районного суду від 13 липня 2016 року залишити без змінл.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.В. Бершадська