Справа № 635/3004/15 -ц
Провадження по справі 2/635/426/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючий суддя Бобко Т.В.,

секретар судових засідань - Щербак Є.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 товариства «Політехнік», треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області, Харківська районна державна адміністрація, Харківська районна рада Харківської області про звільнення земельної ділянки, приведення земельної ділянки у стан, придатний до використання та визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив зобов'язати ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку НОМЕР_2 загальною площею 0,12 га з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована біля с/т «Лукоморье» на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, привести зазначену земельну ділянку до придатного для використання стану шляхом зносу побудованих на ній споруд та не чинити будь-яких перешкод ОСОБА_2 у здійсненні ним права користування та розпорядження земельною ділянкою, визнати недійсним державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_4, виданий садовому товариству «Політехнік» 09 грудня 1994 року та визнати недійсним запис щодо зазначеного державного акту в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №79.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він у 2007 році звернувся із заявою до Харківської районної державної адміністрації щодо надання йому земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва орієнтованою площею 0,12 га на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області біля садового товариства «Лукоморье». Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації від 13 травня 2008 року №1261 позивачу був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га ріллі за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь, розташованих за межами населеного пункту біля с/т «Лукоморье» на території Липецької сільської ради для ведення індивідуального садівництва. У подальшому розпорядженням Харківської районної державної адміністрації від 01 липня 2009 року №942 позивачу був наданий дозвіл на розробку містобудівного обґрунтування розташовування вищевказаної земельної ділянки, на підставі якого КП «Архітектурне бюро Харківського району» було розроблене та затверджене Містобудівне обґрунтування №164 від 27 листопада 2009 року про розташування ділянок для ведення індивідуального садівництва, яке погоджене з Липецькою сільською радою та 10 березня 2010 року узгоджене Управлінням держкомзему у Харківському районі Харківської області. Крім того, в Управлінні Держкомзему у Харківському районі Харківської області було отримане технічне завдання №1405/т від 12 березня 2010 року на виконання робіт по складанню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який був розроблений ТОВ «Амістад». Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації №1406 від 21 червня 2012 року затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, позивачу передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,12 га. Таким чином, позивач є власником земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,12 га з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована біля с/т «Лукоморье» на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_5 від 07 серпня 2014 року. У липні 2014 року він разом зі спеціалістами фірми «Амістад» здійснили виїзд на місцевість для проведення робіт щодо встановлення межі належної йому земельної ділянки в натурі (на місцевості), однак ними було встановлено, що на зазначеній земельній ділянці ОСОБА_3 були розпочаті будівельні роботи з будівництва будинку та огорожі. Позивач вважає, що такі дії відповідача свідчать про самовільне зайняття земельної ділянки, він не є власником цієї земельної ділянки та займає її без відповідних правовстановлюючих документів, а тому порушує права позивача як власника земельної ділянки. При цьому, ОСОБА_3 мотивував правомірність своїх дій щодо забудови земельної ділянки тим, що вона належить садово-огородньому товариству «Політехнік», голова якого пояснив позивачу, що товариство володіє земельною ділянкою площею 56,25 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_4 від 09 грудня 1994 року. Позивач вважає зазначений державний акт незаконним, таким, що не відповідає закону і порушує права власника, оскільки виданий на підставі неіснуючих документів, зазначена у ньому площа не відповідає дійсності, товариством самостійно було змінене цільове призначення землекористування.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, пояснив про обставини, викладені вище.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що земельна ділянка, якою він користується тривалий час, була виділена йому Садово-городнім товариством «Політехнік» як члену товариства, про що йому біла видана книжка члена товариства, а тому він вважає, що земельна ділянка належить йому на правових підставах, крім того, на зазначеній ділянці він здійснив будівництво та посадив плодові дерева.

Представник відповідача ОСОБА_4 товариства «Політехнік» - голова ОСОБА_4 товариства «Політехнік» ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що товариство «Політехнік» користується землею на законних підставах, а саме на підставі державного акту на право постійного користування землею, межі якої виділені та оформлені належним чином, що підтверджується наданим генеральним планом, затвердженим головою Харківської районної ради. ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка як члену товариства із земель, що належать товариству, вважає, що ОСОБА_2 державний акт виданий незаконно.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності у судовому засіданні пояснив, що земельна ділянка позивачу була виділена за межами садового товариства у відповідності до вимог діючого законодавства.

Представники третіх осіб Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області, Харківської районної державної адміністрації, Харківської районної ради Харківської області у судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер НОМЕР_8 від 07 серпня 2014 року, позивачу ОСОБА_2 належить земельна ділянка НОМЕР_2 площею 0,12 га з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована біля с/т «Лукоморье» на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області. Право власності позивача на зазначену земельну ділянку зареєстроване Реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції Харківської області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер НОМЕР_7 від 07 серпня 2014 року (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_6 від 07 серпня 2014 року).

Як вбачається з Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність ОСОБА_8, технічна документація на земельну ділянку НОМЕР_2 площею 0,12 га, яка розташована біля с/т «Лукоморье» на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області була розроблена з дотриманням вимог земельного законодавства, в тому числі була проведена кадастрова зйомка із геодезичним встановленням меж земельної ділянки з перенесенням їх в натуру (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками встановленого зразка, зазначеній земельній ділянці присвоєний кадастровий номерНОМЕР_3 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набув право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 площею 0,12 га з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована біля с/т «Лукоморье» на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області. Відповідачі не оскаржували у встановленому законом порядку правомірність набуття права власності позивача на зазначену земельну ділянку.

Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_4 від 09 грудня 1994 року, виданого на підставі рішення Харківської районної ради народних депутатів №673 від 29 вересня 1980 року та №8 від 09 серпня 1994 року, Садовому товариству «Політехнік» при Харківському Державному політехнічному університеті було надано у постійне користування 56,25 гектарів землі в межах згідно з планом користування для використання під колективні сади.

Крім того, відповідачем наданий до суду генеральний план колективних садів ХПІ та городніх ділянок, затверджений головою Виконкому Харківської районної ради народних депутатів Задорожнім Л.І.

В ході судового засідання встановлено, що ОСОБА_3 є членом садово-городнього товариства «Політехнік», 10 червня 2011 року йому була виділена земельна ділянка 411,413 площею 0,12 га, що не заперечувалося сторонами по справі та підтверджується довідкою садово-городнього товариства «Політехнік».

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №9166 від 15 червня 2016 року, межа земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_3 фактично накладається на межі земельної ділянки НОМЕР_2 кадастровий номер НОМЕР_3, яка належить ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, закрема в ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним. Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм ст.ст. 21, 55 Конституції України та ст. 152 ЗК України.

Враховуючи викладене, порушене право позивача на земельну ділянку підлягає захисту у визначений позивачем спосіб, а саме шляхом зобов'язання ОСОБА_3 звільнити зазначену земельну ділянку, що відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

При цьому, відповідач ОСОБА_3 не надав до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували його право користування або право власності на спірну земельну ділянку відповідно до вимог діючого законодавства, а також будь-яку земельно-кадастрову документацію, яка б дозволяла зробити висновок про те, що земельна ділянка, якою користується ОСОБА_3 знаходиться у межах земельної ділянки, яка перебуває в користуванні садово-городнього товариства «Політехнік». Як вбачається з вищезазначеного висновку судової земельно-технічної експертизи, межі земельної ділянки, якою користується ОСОБА_3 встановлені виключно виходячи з фактичного користування, з урахуванням встановленої огорожі, встановити накладення меж земельної ділянки, якою користується ОСОБА_3 на фактичні межі земельної ділянки, яка перебуває у праві постійного користування садово-городнього товариства «Політехнік» не надається можливим.

Не зважаючи на те, що судом встановлено порушення права власності позивача ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, позовні вимоги в частині приведення земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,12 га, яка розташована біля с/т «Лукоморье» на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області до стану, придатного для використання за цільовим призначенням шляхом зносу побудованих на ній споруд та не чинити будь-які перешкоди у здійсненні позивачу права користування та розпорядження земельною ділянкою задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до висновку вищевказаної судової земельно-технічної експертизи, межа земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_3 фактично накладається, як на межі спірної земельної ділянки, так і на межі земельної ділянки №5 кадастровий номер НОМЕР_9, яка належить ОСОБА_8 Як вбачається з листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області від 29 травня 2015 року НОМЕР_10, на земельній ділянці НОМЕР_2 встановлений факт наявності збудованого одноповерхового будинку з мансардою та господарських будівель. Разом з тим, як вбачається з листа ТОВ Фірма «Амистад» від 22 вересня 2015 року, будівництво житлового будинку ведеться на ділянці №5. З наданих доказів неможливо встановити місце розташування житлового будинку на земельній ділянці НОМЕР_2, тобто у межах заявлених позовних вимог. Виходячи і змісту ст. 11 ЦПК України, яка передбачає розгляд справи у межах заявлених позовних вимог, питання, які виникають з накладення меж земельної ділянки, якою користується ОСОБА_3 на межі земельної ділянки №5 судом не розглядаються. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували місце розташування житлового будинку, а також наявність інших конкретних будівель та споруд на спірній ділянці, позивачем не надано. Позивач просить знести побудовані споруди, не визначаючи при цьому їх перелік та назву. Наявність будь-яких інших перешкод з боку відповідача ОСОБА_3 позивачем не зазначено, вимоги про зобов'язання не чинити перешкоди у майбутньому задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено здійснення з боку відповідача будь-яких дій, які б свідчили про можливість чинити перешкоди позивачу у його користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Щодо позовних вимог позивача про визнання Державного акту про право постійного користування землею недійсним, суд зазначає наступне.

В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач посилається на те, що наявність державного акту на право постійного користування землею садово-городнього товариства «Політехнік», на підставі якого у тому числі користується земельною ділянкою відповідач ОСОБА_3, порушує право позивача як власника, але доказів, які б підтверджували позовні вимоги в цій частині позивач суду не надав. Як вбачається з висновку судової земельно-технічної експертизи №9166 від 15 червня 2016 року, не надається можливим встановити відповідність фактичних меж земельної ділянки, яка перебуває у праві постійного користування садово-городнього товариства «Політехнік» межам, зазначеним в державному акті на право постійного користування землею та встановити, чи має місце фактичне накладення меж земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_3, на фактичні межі земельної ділянки, яка перебуває у праві постійного користування СГТ «Політехнік». Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували накладення меж земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні СГТ «Політехнік» на межі земельної ділянки, яка належить на праві власності позивачу, останнім суду не надано, а тому відсутні підстави вважати, що оспорюваний державний акт на право постійного користування землею порушує право власності позивача на земельну ділянку НОМЕР_2 площею 0,12 га з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована біля с/т «Лукоморье» на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області. Виходячи з положень ст.ст. 15,16 ЦК України, які передбачають права на захист цивільних прав та інтересів судом, позивач не набув право на захист права власності шляхом визнання недійсним зазначеного державного акту.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею, позовні вимоги про визнання недійсним запису в Книзі записів державних актів на право постійного користування також задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 59, 60, 61, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 товариства «Політехнік», треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області, Харківська районна державна адміністрація, Харківська районна рада Харківської області про звільнення земельної ділянки, приведення земельної ділянки у стан, придатний до використання та визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) звільнити земельну ділянку площею 0,12 га НОМЕР_2, розташовану біля садівничого товариства «Лукоморье» на території Липецької сільської ради в Харківському районі Харківської області, кадастровий номер НОМЕР_3.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: