НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 жовтня 2016 рокуСправа № 322/790/16

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

відповідача - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

до: ОСОБА_1

про: стягнення заборгованості.

25 липня 2016 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд: стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 17 318,24 грн. за кредитним договором б/н від 27.04.2007.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву № б/н від 27.04.2007, згідно з якою отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, ПАТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009, а наразі діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг».

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік.

Також позивач з посиланням на доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості стверджує, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 12.05.2016 має заборгованість у розмірі 17 318,24 грн., яка складається з наступного: 7 901,58 грн. - заборгованість за кредитом; 2 477,81 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4 912,59 грн. - нараховано пені; 850,00 грн. - нараховано штрафів, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина); 800,87 грн. (процентна складова), з них 124,61 грн. - внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 (дата зміни облікових правил банка).

Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525 - 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України та умови укладеного між сторонами договору, позивач просив задовольнити позов.

У судове засідання представник позивача не прибув, до позовної заяви додав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судовому засіданні позову не визнав, надав суду письмові заперечення, обґрунтовані наступним.

Відповідач зазначає, що в 2007 році він отримав кредит в розмірі 3000,00 грн., а не 8000,00 грн., як стверджує позивач. Відповідач користувався цим кредитом, постійно повертав взяті кошти. Все це було в рамках 3000,00 грн.

У 2012 році відповідач дізнався, що на кредитній картці сума 8000,00 грн. Проте, відповідач стверджує, що не просив банк встановлювати йому такий кредитний ліміт та не користувався ним.

В липні 2015 року невідома особа зняла з картки 7777 грн. Відповідач зазначає, що особисто не знімав цих грошей, а про даний факт було повідомлено Новомиколаївський РВ ГУМВС України в Запорізькій області та було відкрито кримінальне провадження.

09.07.2015 відповідач надіслав банку заяву з проханням не нараховувати проценти за кредитним договором у зв'язку із вчиненням шахрайських дій, проте позивач продовжив нараховувати проценти.

Вищезазначені дії позивача відповідач вважає незаконними.

Виходячи з наведеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні 04.10.2016 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та з'ясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення відповідача та дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

27 квітня 2007 року між ОСОБА_1 (позичальник) та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитно-заставний договір, що складається із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) і Тарифів, що підтверджується заявою відповідача від 27.04.2007 № ZPXRRC45260005.

Відповідно до умов зазначеного договору банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 665,50 грн. на строк 12 місяців з 27.04.2007 по 27.04.2008 включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 7,32 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 60,5 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) строки.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «1» по «5» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат, згідно з умовами.

При цьому, згідно із цією ж заявою відповідача від 27.04.2007, ним було отримано кредитну картку «універсальна» (30 днів пільгового періоду) № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 8000,00 грн. та базовою процентною ставкою за кредитом в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості. У заяві зазначено, що відповідач висловлює згоду з тим, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З огляду на викладене, вбачається укладення між сторонами двох договорів: перший - кредитно-заставний договір на строк з 27.04.2007 по 27.04.2008; другий - договір про надання банківських послуг, предметом якого є надання відповідачу кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку «універсальна» (30 днів пільгового періоду) № НОМЕР_1.

Із доданого до позовної заяви розрахунку випливає, що 06.07.2015 відповідачем було витрачено кредитні кошти в сумі 7 776,97 грн. за кредитним договором від 27.04.2007.

Разом з цим, з наданої відповідачем виписки по картці/рахунку: НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 по 14.09.2016 вбачається, що кошти в розмірі 7 777,00 грн. було знято з картки з номером НОМЕР_2. Водночас, згідно з цією випискою, обом карткам з номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідає один і той самий номер угоди - SAMDN1089.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами частин 2 та 3 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У доданому до позовної заяви клопотанні про розгляд справи за відсутності представника позивача зазначено, що необхідні докази є в матеріалах справи, а клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні.

Відповідач у запереченнях проти позову зазначив, що не звертався до банку із заявою про встановлення кредитного ліміту саме в розмірі 8000,00 грн. Дане твердження відповідача суд визнає обґрунтованим, з огляду на довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, додану до позовної заяви, з якої випливає, що кредитний ліміт відповідачу було встановлено лише з 12.09.2008 в розмірі 7 900,00 грн., а вже з 27.12.2008 його було зменшено до 4 000,00 грн., з 12.02.2009 - до 2 000,00 грн. На рівні 8000,00 грн. кредитний ліміт відповідача було встановлено лише з 25.12.2012. Відтак, твердження позивача про отримання позивачем 27.04.2007 кредиту в розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, не відповідає дійсним обставинам справи.

Крім цього у вищезазначеній довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вказано, що всі операції було проведено у відповідності до Умов і Правил, узгоджених з Клієнтом.

Проте, посилання позивача в позовній заяві на Умови та Правила надання банківських послуг, витяг із яких додано до позовної заяви, суд визнає безпідставним, оскільки в них зазначено, що публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» діє на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 від 29.07.2009, тобто дані Умови та Правила вочевидь не могли бути чинними на момент укладення сторонами договору 27.04.2007.

Доказів того, що відповідач був ознайомлений та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, доданими до позовної заяви, в матеріалах справи немає.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність права позивача змінювати кредитний ліміт, нараховувати проценти та неустойку відповідачу за договором про надання банківських послуг від 27.04.2007 на підставі доданих до позовної заяви Умов та Правил надання банківських послуг, що не підписані відповідачем і не могли бути надані йому для ознайомлення у 2007 році, а відтак не можуть вважатися складовою цього договору.

До того ж, як зазначалося вище, укладена між сторонами угода (кредитний договір або договір про надання банківських послуг тощо), має номер, а саме SAMDN1089, що підтверджується випискою по картці/рахунку: НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 по 14.09.2016. Проте, позивач не надав суду зазначеної угоди і не зазначив про її реквізити у позовній заяві.

Виходячи з наведеного, обставини, на які посилався позивач в обґрунтування заявленого позову, не підтвердилися в ході розгляду справи, у зв'язку із чим суд визнає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.С. Гасанбеков