АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 жовтня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Апарату Верховної Ради України про стягнення одноразової грошової допомоги, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Апарату Верховної Ради України про стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 9641,75 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник ОСОБА_2, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачу одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата», є частиною заробітної плати та належить до сум, що підлягають виплаті у день її звільнення, відповідачем здійсненна не була. Зазначає, що судом не взято до уваги, що органи державної влади не вправі посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року).

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача Апарату Верховної Ради України, належним чином

_____________________________________________________

Справа № 757/6080/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/10786/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням представника на стаціонарному лікуванні, однак повідомлені ним причини неявки неповажні, крім того, Апарат Верховної Ради України є юридичною особою та має можливість забезпечити явку повноважного представника у судове засідання, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України № 5972 від 24 грудня 2012 року ОСОБА_2 була зарахована на посаду помічника-консультанта народного депутата України Стояна О.М. на час його повноважень без поширення дії Закону України «Про державну службу». ОСОБА_2 встановлено заробітну плату у розмірі 2000,00 грн. на місяць (а. с. 25).

Розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України № 7212 від 26 листопада 2014 року ОСОБА_2, як помічника-консультанта народного депутата, повноваження якого достроково припинено, звільнено з займаної посади у зв'язку з закінченням строку трудового договору(а. с. 24).

Згідно довідки по зарплаті № 9-1-15/1571 від 9 грудня 2015 року управління справами ВРУ за період з січня 2014 року по листопад 2014 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату у розмірі 25662,51 грн.(а. с. 34).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку про те, що виплата помічникам-консультантам народного депутата України одноразової грошової допомоги, яка визначена ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України» здійснюється виключно за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України, однак Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» такі бюджетні призначення не передбачені. Також виходив з того, що позивач перебувала у трудових відносинах з народним депутатом України, а не з відповідачем.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України» у редакції на час виникнення спірних правовідносин, у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Аналогічна правова позиція викладена в ч. 2 ст. 4.6 постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що відповідачем позивачу одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена ч. 6 ст. 34 Законом України «Про статус народного депутата» здійсненна не була та вважається частиною заробітної плати та належить до сум, що підлягають виплаті у день її звільнення.

Крім того, з'ясовано, що документальне та фінансове обслуговування трудових правовідносин між позивачем та народним депутатом України Стояном О.М. здійснював Апарат Верховної Ради України та нарахування заробітної плати відбувалося з моменту постановлення розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України № 5972 від 24 грудня 2012 року, яким позивач ОСОБА_2 була зарахована на посаду помічника-консультанта, що свідчить про перебування у трудових стосунках позивача та відповідача, що спростовує відповідний висновок суду першої інстанції.

Згідно положення ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення Суду). Суд зауважив на те, що органи державної влади не вправі посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26 Рішення Суду).

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

У зв'язку з викладеним апеляційний суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача стягнення одноразової грошової допомоги, відповідно до ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України», підлягає задоволенню у розмірі 6000,00 грн. (виходячи із заробітної плати у розмірі 2000,00 грн. на місяць (а. с. 25)).

На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вирішує питання про судові витрати, вважаючи стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Таким чином, рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Апарату Верховної Ради України про стягнення одноразової грошової допомоги- задовольнити частково.

Стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 6000,00 грн.

У решті вимог позову - відмовити.

Стягнути з Апарату Верховної Ради Українив дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова