У х в а л а

іменем україни

06 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Попович О.В., Дем`яносова М.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства комерційний банк «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства комерційний банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича, треті особи: Фонд гарантування вкладників фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства комерційний банк «Експобанк» на його користь кошти у розмірі 175 тис. грн.

На обгрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 29 серпня 2014 року між ним та АТ «КБ «Експобанк» укладено договір банківського рахунку № 1138/18348/2014, згідно п.п. 1.1. якого, банк відкрив як клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1, прийняв і зарахував на рахунок грошові кошти, що надходять йому, а також виконує розпорядження клієнта на здійснення операцій за рахунком, у тому числі на переказ грошових коштів з рахунку за допомогою платіжних інструментів. В свою чергу, позивач зобов'язався оплати послуги банку на умовах договору згідно тарифів.

Згідно банківського платіжного доручення від 29 серпня 2014 року № 02 на його банківський рахунок 29 серпня 2014 року ОСОБА_6 перераховано 175 тис. грн. З метою отримання всієї суми грошових коштів, що знаходяться на поточному рахунку, позивач неодноразово звертався до відповідача та до Банку-Агента (ПАТ КБ «Приватбанк») з відповідними заявами, однак грошові кошти не повернуті.

20 лютого 2015 року позивач подав уповноваженій особі ФГВФО на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк» заяву стосовно виплати йому залишку коштів у розмірі 175 тис. грн. Проте, йому відмовлено у виплаті грошових коштів з його поточного рахунку, та повідомлено, що його не включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів,а включено до переліку фізичних осіб-вкладників AT «КБ «Експобанк», яким тимчасово заблоковано та тимчасово припинено виплату коштів. На сьогоднішній день позивач не має можливої користуватися та розпоряджатися своїми грошовими коштами, оскільки вони неправомірно утримуються відповідачем.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, правильно встановив обставини справи про те, що після прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «КБ «Експобанк» вимоги кредиторів підлягають задоволенню в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і отримані під час виконання ліквідаційної процедури грошові кошти спрямовуються на задоволення вимог кредиторів банку у визначеній законом черговості, і проведення виплат та стягнення коштів в іншому порядку поза межами ліквідаційної процедури цим законом не передбачено та не дпускається, тому підстав для задоволення позову немає.

При цьому судами правильно застосовано закон, що регулює спірні відносини, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

О.В. Попович

М.В. Дем`яносов