Справа №469/408/15-ц 06.10.2016 06.10.2016 06.10.2016
Провадження №22-ц/784/2182/16
Справа № 46/408/15-ц Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження 22-ц/784/2182/16 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Шаманської Н.О.,

суддів Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3, представника ВВД ФССНВ та ПЗ в Березанському районі ОСОБА_4, представника ТОВ «Трансінвестсервіс» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника позивача ОСОБА_3

на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року, ухваленого по цивільній справі за позовом

ОСОБА_6

до

відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Березанському районі Миколаївської області

(далі - ВВД ФССНВ та ПЗ в Березанському районі),

товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс»

(далі - ТОВ «Трансінвестсервіс»)

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок каліцтва на виробництві,

у с т а н о в и л а :

У квітні 2015 р. ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ВВД ФССНВ та ПЗ в Березанському районі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок каліцтва на виробництві.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 11 серпня 2007 р. під час виконання трудових обовязків вантажника в ТОВ «Трансінвестсервіс» ним було отримано травму на виробництві, про що було складено акт про нещасний випадок повязаний з виробництвом.

За висновком МСЕК у 2008 р. внаслідок нещасного випадку він визнаний інвалідом 3 групи з втратою 25 % професійної працездатності.

З 3 квітня 2008 р. він перебуває на обліку у ВВД ФССНВ та ПЗ в Березанському районі.

У 2013 році обласна МСЕК Миколаївської обласної державної адміністрації відмовила йому у встановленні групи інвалідності незважаючи на те, що він продовжував хворіти і не мав можливості працювати, але 10 жовтня 2014 року йому була встановлена третя група інвалідності зі ступенем втрати професійної працездатності в 30 %.

Посилаючись на неправильність нарахування йому страхових виплат, позивач, уточнивши свої вимоги під час судового розгляду, просив стягнути на його користь з ВВД ФССНВ та ПЗ в Березанському районі втрачений ним щомісячний заробіток за період з 3 квітня .2008 р. по 1 вересня 2015 р., що становить 113 753 грн. 22 коп., одноразову допомогу в сумі 65 062 грн. та стягнути з ТОВ «Трансінвестсервіс» спричинену йому моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 2 лютого 2016 р. до участі у справі у якості співвідповідача залучено ТОВ «Трансінвестсервіс».

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 р. у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Так судом встановлено, що ОСОБА_6 з 21 серпня 2006 р. працював вантажником станції розвантаження вагонів в комплексі вигрузки зерна ТОВ «Трансінвестсервіс».

11 серпня 2007 р. позивачем під час виконання трудових обовязків отримано виробничу травму.

Згідно акту про нещасний випадок (акт форми Н-1) причиною нещасного випадку стало порушення ОСОБА_6 вимог безпеки під час експлуатації обладнання, яке виразилося в використанні в якості леєрного загородження не зафіксованої хвіртки, жорстке закріплення якої він повинен був перевірити особисто до початку проведення робіт по відбору проб (порушення п. 2.4 Інструкції по охороні праці та робочому місці вантажника по розвантаженню вагонів» № 13-08-06) ( а.с.6-9, т.1).

Відповідно до акту розслідування нещасного випадку (акт форми Н-5)

на комплексі розвантаження зерна ТОВ «Трансінвестсервіс», причиною нещасного випадку, який стався з ОСОБА_6, стало порушення правил охорони праці: невиконання вимог інструкції по охороні праці, особиста необережність і неувага потерпілого (а.с.57-60, т. 2).

Відповідно до ст.21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон), в редакції, яка діяла на момент отримання позивачем травми, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобовязаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя, зокрема:

а) допомогу у звязку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності;

б) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності;

в) щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого;

г) пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

Частина 1 ст.34 зазначеного Закону передбачає виплату суми щомісячної страхової виплати, яка встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя.

Сума щомісячної страхової виплати не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя.

У разі коли потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію по інвалідності у звязку з одним і тим самим нещасним випадком, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоровя. Визначені раніше сума щомісячної страхової виплати та пенсія по інвалідності зменшенню не підлягають.

Щомісячна страхова виплата проводиться протягом строку, на який МСЕК встановлено стійку втрату працездатності. Строк проведення щомісячних страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу звернення потерпілого до Фонду.

У разі, коли строк повторного огляду МСЕК пропущено, але вподальшому комісія підтвердила стійку втрату професійної працездатності, щомісячна страхова виплата відновлюється з дати, установленої МСЕК.

Вперше позивачу була призначена щомісячна страхова виплата з 3 квітня 2008 р. та після кожного переогляду МСЕК продовжувалась, що підтверджується постановами про призначення потерпілому страхових виплат ( а.с. 62-69 т. 1).

Сума щомісячної страхової виплати на час розгляду справи становить 870 грн. 92 коп. ( а.с.70 т. 1).

У разі стійкої втрати професійної працездатності встановленої МСЕК,

Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому на час настання права на страхову виплату.

Право на одноразову допомогу у позивача виникло 3 квітня 2008 р., тому відповідно до п. 2 ст. 34 Закону одноразова допомога визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду.

Якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ушкодження здоровя настало не тільки з вини роботодавця, а й внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової допомоги зменшується на підставі висновку цієї комісії, але не більше 50%.

З матеріалів справи вбачається, що відділенням ВДФССНВ в Комінтернівському районі Одеської області позивачу була призначена одноразова допомога в разі втрати працездатності в розмірі 34 938 грн. на підставі постанови від 25 квітня 2008 р. № 1520/170/170/2 ( а.с. 71, 72 т. 1).

6 червня 2008 р. обласною МСЕК м. Миколаєва скасовано рішення МСЕК м. Миколаєва від 3 квітня 2008 р. та визначено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності з 3 квітня 2008 р. по 3 квітня 2009 р.

11 червня 2008 р. відділенням ВДФССНВ в Комінтернівському районі Одеської області позивачу проведено перерахунок одноразової допомоги у звязку з втратою працездатності та визначено розмір одноразової допомоги 34938 грн. про що свідчить постанова від 11 червня 2008 р. № 1520/170/170/4 ( а.с. 73 т. 1).

Одноразова страхова виплата перерахована відповідно до заяви ОСОБА_6 на картковий рахунок в ВАТ «Морський ОСОБА_7»

(а.с. 90, 91 т. 1).

Отже, зазначені вище обставини свідчать про те, що ВВД ФССНВ та ПЗ в Березанському районі виконані вимоги Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» щодо відшкодування позивачу одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності та щомісячних грошових сум у звязку з частковою втратою працездатності.

За такого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з ВВД ФССНВ та ПЗ в Березанському районі на користь позивача щомісячних страхових виплат втраченого заробітку та одноразової допомоги.

Посилання представника позивача на необхідність стягнення з ВВД ФССНВ та ПЗ в Березанському районі на користь позивача компенсації його середнього заробітку, тобто стягнення його середнього заробітку, який він отримував до ушкодження за мінусом виплаченої щомісячної частини втраченого заробітку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки положення Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакцій чинній на час розгляду справи, не передбачає відшкодування таких виплат з ВВД ФССНВ.

Що стосується позовних вимог позивача до ТОВ «Трансінвестсервіс» про стягнення моральної шкоди, то суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди..

Так, з 1 січня 2006 р. обовязок по відшкодуванню моральної шкоди було покладено на роботодавця.

Правомірність перекладення такого обовязку з Фонду на роботодавця підтверджена Рішенням Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 р. № 20-рп/2008 в якому зазначено, що зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпТ України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду з роботодавця.

Положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльностю особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина друга вищезазначеної статті передбачає відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що моральна шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується юридичною особою незалежно від вини.

Проте з матеріалів справи вбачається, що каліцтво отримано позивачем не внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

З акту про нещасний випадок, повязаний з виробництвом вбачається, що нещасний випадок з позивачем стався внаслідок того, що він після відбору проб, перейшовши на перехідний місток естакади, зійшовши з криші вагону і передавши відібрані проби змінному лаборанту, сперся на леєрну загорожу перехідного містка, яке по своїм конструктивним особливостям виконано у вигляді хвіртки, яка не була зафіксована спеціальним стопорним крюком, який мав запобігти її відкриттю, внаслідок чого хвіртка відкрилася, що призвело до падіння позивача на підлогу станції.

Проаналізувавши обставини нещасного випадку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що під час нещасного випадку з позивачем ніякої дії обєкту (механізму), яка підпадає під характеристику джерела підвищеної небезпеки ( ч. 1 ст. 1187 ЦК України) не було, тобто механізм не проявляв жодних своїх властивостей, які обумовлювали б неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини. Навпаки, нещасний випадок стався через недбалість позивача, який до початку роботи не проконтролював чи зафіксована належним чином леєрна огорожа.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди відповідає обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини позивача у пригоді, що з ним сталася спростовуються як актом про нещасний випадок, повязаний з виробництвом так і актом розслідування нещасного випадку

(а.с. 53 - 60 т. 2).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_8