ухвала

іменем україни

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Іваненко Ю.Г., Висоцької В.С., Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання договору нікчемним та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») звернулось до суду із указаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 10 серпня 2007 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 163/07/02-А, за умовами якого остання отримала кредитні кошти на придбання автомобіля у розмірі 47 683 дол. США зі сплатою процентної ставки у розмірі 11,5 % річних та кінцевим терміном повернення 08 серпня 2014 року.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань 10 серпня 2007 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 81-163/07/02-А, згідно з умовами якого останній зобов'язався відповідати перед банком за належне виконання позичальником умов кредитного договору.

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 142 075 грн 74 коп.

У квітні 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Банк Форум» про визнання кредитного договору недійсним та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ПАТ «Банк Форум» під час укладення кредитного договору не надав їм відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» повної інформації щодо сукупної вартості кредиту та умов кредитування. Оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Конституції України.

На підставі викладеного просили суд визнати недійсним оспорюваний кредитний договір та зобов'язати ПАТ «Банк Форум» повернути ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 11 001,73 дол. США.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року, позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7, в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором від 10 серпня 2007 року № 163/07/02-А станом на 15 вересня 2014 року в загальному розмірі 142 075 грн 74 коп., яка складається з: простроченої заборгованості з повернення кредитних коштів - 114 839,26 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 12 945,29 грн, пені - 14 291,19 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» судові витрати по 379,95 грн з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання договору нікчемним та зобов'язання вчинити певні дії, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи первісний позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що між сторонами існують договірні правовідносини, умови якого порушила ОСОБА_6, а тому відповідно до статей 525, 526, 530, 551, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України та умов кредитного договору вона разом з поручителем повинні відповідати за неналежне виконання зобов'язання і нести негативні наслідки таких її дій, а саме: сплатити заборгованість за тілом кредиту, за процентами за користування кредитними коштами, а також неустойку.

Ухвалюючи рішення щодо відмови у задоволенні зустрічного позову, суди виходили з того, що такі вимоги є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 10 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_6 у простій письмовій формі укладено кредитний договір № 163/07/02-А, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 47 683 доларів США на придбання автомобіля зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,5 % річних, строком до 08 серпня 2014 року включно.

На забезпечення вказаного кредитного договору 10 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_7 було укладено у простій письмовій формі договір поруки № 81-163/07/02-А, за умовами якого останній зобов'язався перед банком відповідати за виконання боржником усіх його зобов'язань перед кредитором, включаючи суму основного боргу, проценти за користування кредитними коштами, а також неустойку та інші платежі, передбачені договором.

Відповідач ОСОБА_6 своїх зобов'язань за договором щодо повернення кредитних коштів не виконала належним чином, унаслідок чого станом на 15 вересня 2014 року утворилась заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 142 075 грн 74 коп., з яких: прострочена заборгованість з повернення кредитних коштів у розмірі 8 867 доларів США 84 центів, що еквівалентно 114 839 грн 26 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами в сумі 999 доларів США 63 цента, що еквівалентно 12 945 грн 29 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 14 291 грн 19 коп. Указана заборгованість добровільно відповідачами не погашена.

Також зі змісту підписаного позичальником ОСОБА_6 кредитного договору вбачається, що остання була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів тощо.

Зокрема, п. 2 умов кредитного договору сторонами визначено розмір щомісячного платежу, а також порядок та період нарахування процентів.

Сторонами також визначена черговість погашення заборгованості за вищевказаним договором (пп. 2.7 п. 2).

Із кредитного договору (пп. 7.4 п. 7) убачається, що на момент його укладання позичальник вважала, що його умови є справедливими по відношенню до неї й перед його укладанням остання отримала від банку Умови кредитування, як це передбачено ст. 11 Законом України «Про захист прав споживачів» (пп. 7.1 п. 7).

Зі змісту укладеного сторонами кредитного договору вбачається, що в ньому зазначена вся інформація, визначена ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Уклавши цей договір, ОСОБА_6 своїм підписом засвідчила згоду з умовами кредитного договору, підтвердила свої права та обов'язки за ним і погодилась з ним, підтвердила свою здатність виконувати умови цього договору та що всі умови договору їй цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї.

Отже, при укладанні спірного договору позичальнику були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили її прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах.

До того ж, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Посилання позивача на несправедливі та дискримінаційні умови договору, не узгоджуються з вимогами ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» та спростовуються умовами спірного договору, якими визначені предмет договору, умови повернення кредиту, обов'язки як банку, так і позичальника.

Знаючи, що чинним законодавством не передбачений стабільний курс долара до національної валюти - гривні, позичальник добровільно погодився на такі умови кредитування, свідомо і за свого вільного волевиявлення уклав договір, який виконував протягом тривалого часу. Лише після звернення банку у лютому 2014 року до нього з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, він пред'явив вказані вимоги до банку.

Тому посилання позивача на введення його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, з посиланням на ненадання повної інформації про умови кредитування, ризики тощо, виходячи з положень ст. 230 ЦК України є безпідставними, оскільки спростовуються умовами спірного договору, якими визначені предмет договору, умови повернення кредиту, обов'язки як банку, так і позичальника.

Докази того, що позивач був введений банком в оману з використанням нечесної підприємницької практики в матеріалах справи також відсутні.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Г. Іваненко
Судді: В.С. Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М. Фаловська