РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Кваші І.М.,

за участі секретаря - Кіян С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чорнобай цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 11 січня 2010 року між ним та матір"ю відповідача ОСОБА_3 укладено договір позики грошових коштів у сумі 70 000 грн., який посвідчено нотаріально. 16.10.2012 р. ОСОБА_3 померла, борг залишився не повернутим. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,45 га вартістю 127676,35 грн., що знаходиться в адмінмежах Чорнобаївської селищної ради та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності. Відповідно до рішення Чорнобаївського районною суду Черкаської області від 01.07.2016 за спадкоємцем ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за законом на вказану земельну ділянку. Станом на день звернення до суду, кошти передані за договором позики, ні померлою за життя, ні її спадкоємцем не повернуті позивачу.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з викладених у ньому підстав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти заявленого позову заперечував, посилався на те, що про борг матері йому не було відомо. Дізнався про наявність боргу лише після того, як з рішенням суду звернувся до бухгалтерії СТОВ «Силікат-1» для переоформлення договору оренди земельної ділянки на своє ім»я. Щодо підписання договору його матір»ю в нього є сумніви. З цих підстав просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що позивач не пред»явив вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину у строки, встановлені частиною другою і третьою статті 1281 ЦК України, а тому позбавляється права вимоги.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3, матір"ю відповідача, 11 січня 2010 року укладено договір позики грошових коштів у сумі 70 000 грн., який підписано сторонами і посвідчено нотаріально, та зареєстровано в реєстрі за № 49 (а.с.8). Відповідно до п.2 грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на ту обставину, що договір, можливо, його матір»ю не підписувався. Разом з тим, доказів на підтвердження зазначено не надав. А тому зазначені заперечення судом до уваги не приймаються.

Як зазначається сторонами, ОСОБА_3 померла 16 жовтня 2012 року.

Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.45 га вартістю 127676, 35 грн., що знаходиться в адмінмежах Чорнобаївської селищної ради та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР №19-29-00-0586, виданого 27 березня 2001 року.

Зазначені обставини визнаються сторонами та встановлені рішенням Чорнобаївського районного суду від 01.07.2016 р., а відтак у відповідності до ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Як вбачається з копії спадкової справи, наданої Чорнобаївською державною нотаріальною конторою (а.с.26-32), ОСОБА_2 єдиний звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Його рідний брат ОСОБА_6 відмовився від прийняття спадщини.

Відповідно до вказаного рішення Чорнобаївського районною суду від 01.07.2016 у справі № 709/1372/16-ц (12.07.2016 рішення набрало законної сили та відомостей з державного реестру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9-10), за відповідачем на вказану земельну ділянку визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері та зареєстровано ним таке право у встановлено законодавством порядку.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.І ст. 1046, ст. 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та порядок, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання, яке припиняє зобов'язання, за загальним правилом, оформляється тим способом, у тій формі, що і його встановлення. Отже, якщо зобов'язання встановлюється в письмовій формі, то і його виконання оформляється письмово.

Станом на день звернення до суду, кошти передані за договором позики не були повернуті позивачу. Доказів в обґрунтування протилежного суду не надано.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За положеннями ст.ст. 608, 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права, право на участь у товариствах та право члена в обєднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обовязки особи як кредитора або боржника якщо воно нерозривно повязане з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що зобовязання за договором позики не належать до тих, що припиняються в звязку зі смертю особи. А відтак, позивач має право на звернення до суду з вказаним позовом, а відповідач, як єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину, є належним відповідачем по справі.

В свої запереченнях як на підставу для відмови в позові, представник відповідача посилається на положення ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

За договором позики строк вимоги про повернення коштів встановлено не було. Пунктом 3 передбачено, що повернення вказаної суми повинно бути здійснено при першому витребуванні позикодавцем.

Оскільки строк вимоги про повернення коштів за договором позики не встановлено, і позивач не знав про відкриття спадщини, а рішення суду про визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцем ОСОБА_2 після смерті його матері ухвалено лише 01.07.2016 р., суд вважає, що строки предявлення позивачем вимог до спадкоємців не пропущено.

Відповідно до ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Оскільки сума боргу заявлена в межах вартості майна, отриманого відповідачем у спадок, суд прийшов до висновку, що позивач довів обставини, які є підставою для задоволення позовних вимог про стягнення боргу за договором позики. А відтак, позов підлягає до задоволення.

Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 700 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 526, 608, 626, 629,1046, 1049, 1218, 1219, 1281, 1282 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, суму боргу за договорм позики у розмірі 70 000 грн. та судовий збір в розмірі 700 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Чорнобаївський районний суд.

Суддя Чорнобаївського районного суду І. М. Кваша