У Х В А Л А

іменем України

"28" вересня 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1, в якій заявник просить суд встановити юридичний факт, що його вимушене переселення з окупованої території Донецької області, Україна, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

Метою в становлення даного факту в заяві зазначено - визначення статусу заявника як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949р. (жертви - потерпілого від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов'язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

Згідно положення ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частина 1 ст. 256 ЦПК України містить перелік фактів, справи про встановлення яких можуть бути розглянуті судом. Згідно частини 2 цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», у кожному разі суддя зобов'язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Як убачається зі змісту заяви ОСОБА_1, останній просить суд встановити факт, що його вимушене переселення з окупованої території Донецької області, Україна, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України, з метою набуття та отримання в подальшому прав, пільг та преференцій, визначених міжнародним та національним законодавством, у тому числі Конвенціями, ратифікованими різними державами.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.122 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкриті провадження, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, вивчивши матеріали поданої заяви, беручи до уваги мету звернення заявника з даною заявою до суду, керуючись нормами діючого законодавства України та роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів, суддя дійшов висновку, що встановлення факту, який є предметом розгляду поданої ОСОБА_1 заяви, визначається: у випадку звернення з певними заявами до компетентних органів іноземних держав - за законодавством цих держав з урахуванням норм ратифікованих цими державами міжнародних договорів, конвенцій тощо, - відповідними державними органами цих країн; у випадку звернення із заявами до компетентних установ та органів України (Міністерства соціальної політики України тощо) - з метою отримання пільг, субсидій, допомог, - право їх отримання повинно вирішуватися в порядку, передбаченому законодавством, що регулює правовідносини між заявником та відповідними державними органами, як суб'єктами владних повноважень, з якими пов'язана необхідність встановлення цього факту. Відмова відповідного органу у встановленні такого факту може бути оскаржена ОСОБА_1 в позовному провадженні до суду з урахуванням правил підвідомчості спору - в порядку адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, оскільки ця заява не підлягає судовому розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно Закону України «Про судовий збір», сплачені суми судового збору повертаються, в разі відмови у відкритті провадження у справі, за письмовою заявою особи, якою сплачено судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.8, 122, 234, 256, 293Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя: