Справа №451/1120/16-ц
Провадження № 2/451/473/16
РІШЕННЯ

іменем України

21 жовтня 2016 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Мулявка О.В.

при секретарі судового засідання Крикавській М.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_2 до Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2016 року до суду із позовною заявою звернулася ОСОБА_2, відповідно до вимог якої, просить встановити факт її спільного проживання із матірю ОСОБА_3 у с.Завидче Радехівського району та визнати за нею право власності на земельні ділянки площами 0,9507 га та 0,9295 га в порядку спадкування після смерті матері, яка померла 22 листопада 2007 року.

В обґрунтування позову посилається на обставини, що після смерті ОСОБА_3, яка померла 22.11.2007 року і, яка розпорядилася належним їй майном, склавши заповіт на користь позивачки, залишилася спадкова маса, у склад якої увійшли дві земельні ділянки.

У подальшому, заявник звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом нотаріальна контора не може, оскільки вона, хоча фактично і проживала із спадкодавцем, однак була зареєстрована за іншою, аніж мати адресою. Окрім цього, у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкову масу.

Із посиланням на норми матеріального та процесуального права, зазначає, що за захистом своїх прав вимушена звертатися до суду.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав у повній мірі та надав пояснення аналогічні, викладеним у заяві (а.с.3-4). Позов просить задоволити.

Представник відповідача Завидчанської сільської ради Радехівського району, надавши до суду заяву із визнанням вимог, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.34).

Вислухавши пояснення представника позивача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, судом встановлено, що померла 22.11.2007 року ОСОБА_3 (а.с.8), зробивши за життя заповідальне розпорядження, заповіла усі свої майнові та немайнові права ОСОБА_2 позивачці у справі (а.с.9) та, яке остання має намір успадкувати (а.с.3).

Ту обставину, що ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_3 фактично проживала із спадкодавцем без реєстрації, у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5Т, не довіряти показам яких у суду підстав не має.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Відповідно до вимог статей 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статей 1233 та 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому.

Як вбачається наявного в матеріалах справи повідомлення нотаріуса, відсутність у спадкодавця оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.38), унеможливлює реалізацію майнових прав заявника, як спадкоємця за заповітом, у позасудовому порядку.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Обґрунтування висновків суду, що вказують на обставини спільного проживання спадкодавця (ОСОБА_3Л.) із спадкоємцем ОСОБА_2Л.), зазначені вище.

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, враховано факт їх визнання представником відповідача і таке визнання стороною позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод, чи інтересів інших осіб (ст.174 ЦПК України).

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,60,174,209-212,215,256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 проживала спільно із своєю матірю ОСОБА_3 по вулиці Центральній,138 у с.Завидче Радехівського району Львівської області до дня смерті останньої, тобто до 22 листопада 2007 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки площею 0,9507 га із кадастровим номером :02:000:0165 та площею 0,9295 га із кадастровим номером :03:000:0165, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла 22 листопада 2007 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_6