Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 316/1108/15Головуючий у 1-й інстанції Курач І.В.
Пр. № 22-ц/778/3745/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Крилової О.В., Осоцького І.І.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 серпня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_5, про визнання неправомірними дій посадової особи та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеною скаргою, яку у подальшому уточнила (т.с. 1 а.с. 26-28), та в якій просила визнати дії державного виконавця Кулбаєвої Ю.Г. щодо неправильного складання розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-1241 від 13.07.2010 року за весь період його дії, починаючи з 27.05.2010 року з урахуванням роботи боржника у РФ неправомірними; зобовязання державного виконавця Кулбаєвої Ю.Г. задовольнити вимогу заявника та поновити її, ОСОБА_2 право на отримання повного розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом.

В обґрунтування своєї скарги стягувач зазначала, що у ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області знаходиться на виконанні виконавчій лист №2-1241 від 13.07.2010р. (ВП №45068680 від 15.10.2014 p.), виданий Енергодарським міським судом Запорізької області про примусове стягнення аліментів з ОСОБА_5 на її користь, на утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу боржника. Боржник ОСОБА_5 з жовтня 2010 року по серпень 2014 року перебував на території Російської Федерації, де працював на підприємстві ЗАО «Атомтехекспорт», за адресою: м. Москва. вул. Угрешська, 2, будівля 11. Про зміну місця перебування, місця роботи та свої фактичні сукупні прибутки боржник виконавчу службу не попередив, тому державний виконавець весь період перебування боржника за кордоном нараховував аліменти виходячи з середньостатистичних даних по Кам'янсько-Дніпровському району Запорізької області. 20 липня 2012 року Московський міський Суд Російської Федерації за клопотанням стягувача, ОСОБА_2 ухвалив рішення про примусове виконання на території Російської Федерації рішення Енергодарського міського суду Запорізької області України від 01.07.2010 року, та видав виконавчий лист ВС №002196908 від 24.08.2012 року про примусове стягнення аліментів з ОСОБА_5 в обсязі 1/3 частини всіх видів його доходів на утримання дітей, із зазначенням дати початку стягнення з 27.05.2010 року на підставі якого Люблінським відділом судових приставів по Москві було відкрито виконавче провадження №24910/12/31/77 від 12.11.2012 року. Виконавчого листа було направлено за місцем роботи боржника для виконання та з березня 2013 року бухгалтерія підприємства почала перераховувати аліменти до України. У серпні 2014 року ОСОБА_5 повернувся до України, тому 27.10.2014 виконавче провадження №24910/12/31/77 від 12.11.2012 року було завершено. Боржник зареєстрований за адресою: 61054, АДРЕСА_1, проте, ОСОБА_5 фактично за місцем реєстрації не проживає, а переважну частину часу проживає у своєї матері в АДРЕСА_2. Свого ставлення щодо обов'язку своєчасно сплачувати аліменти та попереджати державного виконавця про зміну свого місця перебування, місця роботи та фактичні доходи боржник не змінив, аліменти за час перебування в Україні, тобто з жовтня 2014 року не сплачує, на пропозицію підписати з ним мирову угоду відмовився, достовірну інформацію щодо місця роботи за період його перебування у РФ за вимогою державного виконавця не надав, встановленню заборгованості за весь період дії виконавчого листа № 2-1241 від 13.07.2010 року не сприяв. 22.04.2015 року вона звернулася до старшого державного виконавця ВДВС Енергодарського Управління юстиції Запорізької області ОСОБА_4 із заявою «Щодо розрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів», та 12.05.2015 року отримала «Розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому листу», з яким вона не згодна, з наступних підстав: розрахунок заборгованості по виконавчому листу № 2-1241 від 13.07.2010 р. зроблено лише за період з жовтня 2014 року по лютий 2015року, та не врахована заборгованість за період з 01.02.2014 по 23.09.2014 роки, коли виконавче провадження перебувало у Московському ВДВС м. Харкова, за яким, згідно з довідки сума заборгованості становить: 13493 гри. 78 коп.; державний виконавець безпідставно змінив розмір стягнення аліментів з 1/3 частини на 1/6 частину без відповідного рішення суду; не врахована заборгованість за період, який було вказано в заяві від 22.04.2015 p., тобто за період з листопада 2010 по серпень 2014 року, коли боржник перебував в Російській Федерації, отримував дохід та сплатив аліменти не в повному обсязі; не врахована неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яку одержувач аліментів має право отримувати, а державний виконавець зобов'язаний нараховувати відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Таким чином, розрахунок заборгованості, зроблений старшим державним виконавцем Кулбаєвою Ю.Г. за виконавчим листом № 2-1241 від 13.07.2010 р. не відображає дійсну суму боргу, та не дає можливості зробити правові висновки щодо майнової та кримінальної відповідальності боржника.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 серпня 2015 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, посилаючи на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, стягувач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилено, ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 серпня 2015 року у цій справі залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подала касаційну скаргу.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2016 року касаційну скаргу задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судове засідання 06 жовтня 2016 року повідомлені апеляційним судом про час і місце нового апеляційного розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України, у тому числі стягувач ОСОБА_2 через своїх представників за довіреністю ОСОБА_3 та за договором адвоката ОСОБА_6, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, (т.с. 2 а.с. 87, 89-90) стягувач ОСОБА_2 та боржник ОСОБА_5 не зявилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки стягувача та боржника та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представників стягувача ОСОБА_2 - М.С. і ОСОБА_6 та державного виконавця ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області Кулбаєвої Ю.Г.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі,

- у тому числі, які на запитання колегії суддів зазначали, що ОСОБА_4 не є державним виконавцем у вищезазначеному виконавчому провадженні на сьогодні з 31 березня 2016 року, у провадженні Енергодарського міського суду Запорізької області на сьогодні перебуває, у тому числі на новому розгляді після скасування апеляційним судом, декілька скарг стягувача з аналогічного питання за участю тих самих осіб;

- у тому числі представники стягувача зазначали, що розгляд скарги, яка є предметом у цій справі, по суті апеляційним судом неможливий та недоцільний при вищевикладених обставинах, ухвала суду першої інстанції у цій справі підлягає скасуванню з направленням питання на нових розгляд до суду першої інстанції, де суд першої інстанції має вирішити останню по суті з урахуванням вказівок ВССУ в межах одного обєднаного провадження разом із іншими вищезазначеними скаргами стягувача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга стягувача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги стягувача у цій справі, керувався ст. ст. 293, 386-387, 389 ЦПК України та виходив із відсутності підстав визнавати дії державного виконавця Кулбаєвої Ю.Г. щодо неправильного складання розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу неправомірними та зобовязувати її вчиняти додаткові дії щодо складання розрахунку, оскільки цей розрахунок зроблено (т.с. 1 а.с.8).

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

В силу вимог ст. 338 ч. 4 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані касаційним судом судові рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Однак, як було встановлено у судовому засіданні апеляційним судом у цій справі, визнано сторонами у цій справі, ОСОБА_4 не є державним виконавцем у вищезазначеному виконавчому провадженні з 31 березня 2016 року, й зокрема зараз на час нового апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 386 ч. 3 ЦПК України якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується, не працює на попередній посаді, він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника.

В силу вимог ст. 304 ч. 1 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України (апеляційне провадження).

Зазначеною главою ЦПК України (апеляційне провадження) не передбачено право апеляційного суду на стадії апеляційного перегляду справи замінювати сторону у справі, окрім процесуального правонаступництва (ст. 37 ЦПК України).

Однак, апеляційний суд вважає недоцільним вирішення саме апеляційним судом у цій справі у даному судовому засіданні питання в порядку ст. 386 ч. 3 ЦПК України.

Оскільки, при розгляді цієї скарги судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права (зокрема ст. 10 ч. 4 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному зясуванню всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення скарги стягувача по суті), що призвело до постановлення ухвали, яка в силу вимог ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню апеляційним судом з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи стягувача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, як особи, яка подала апеляційну скаргу, лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у справі доказах.

При новому розгляді питання суд першої інстанції має вирішити питання в порядку ст. 386 ч. 3 ЦПК України, розглянути питання доцільності (необхідності, можливості) розгляду всіх вищезазначених скарг стягувача за участю тих самих осіб з приводу того самого розрахунку в одному обєднаному провадженні з метою повного та всебічного розгляду скарги стягувача у цій справі та на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України має сприяти повному та всебічному зясуванню обставин, зокрема наявності (відсутності) у державного виконавця правових підстав та обовязку для проведення розрахунку аліментів за вищезазначений період, а, відповідно, наявності (відсутності) правових підстав у суду першої інстанції для визнання неправомірними дій державного виконавця та поновлення права стягувача на отримання повного розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги та касаційної скарги понесені судові витрати у вигляді судового збору (тс. 1 а.с. 138, тс. 2 а.с. 27).

Згідно із ст. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом відповідної апеляційної та касаційної скарги здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 серпня 2015 року у цій справі скасувати.

Питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8