Номер провадження: 22-ц/785/6253/16
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Сібової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: виконавчий комітет Котовської міської ради Одеської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та вбиральнею, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Зазначав, що йому належить:

-11/200 частин домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці загальною площею 1392 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 травня 2015 року;

-11/200 частин того ж домоволодіння на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року.

Відповідачці ОСОБА_3 належить 22/100 частин зазначеного домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, укладеному у 2004 році.

Після смерті його матері ОСОБА_8, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачка зайняла земельну ділянку, якою з 1991 року користувалася його мати, та вбиральню літ. «Э», прив'язала собаку, поставила огорожу, що перешкоджає йому користуватися земельною ділянкою і вбиральнею.

Посилаючись на те, що він та інші співвласники домоволодіння нотаріально посвідченої згоди відповідачці на користування земельною ділянкою не надавали, позивач просив:

-визначити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1;

-закріпити за ним право користування земельною ділянкою (не зазначивши її розмір), яка перебувала у користуванні попереднього співвласника (а.с.2-4).

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 січня 2016 року, з ініціативи суду, до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, залучені виконавчий комітет Котовської міської ради Одеської області та співвласники житлового будинку АДРЕСА_1, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7(а.с.23).

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 січня 2016 року за усним клопотанням позивача призначена судово-технічна експертиза (а.с.22).

22 квітня 2016 року позивач в судовому засіданні уточнив позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 та просив:

-визначити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи;

-усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 154 кв.м. та вбиральнею літ. «Э», шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_3 встановити на місце дерев'яну огорожу на земельній ділянці 106 кв.м., яку звільнити від собаки, та зняти з хвіртки металевий цеп з замком (а.с.64-67).

Відповідач та треті особи участі у розгляді справи не приймали.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: виконавчий комітет Котовської міської ради Одеської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою домоволодіння по АДРЕСА_1 наступним чином:

-ОСОБА_2 з часткою 11/100 виділено у користування земельну ділянку І площею 154 кв.м.;

-ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виділено у спільне користування земельну ділянку ІІ площею 1247 кв.м.

Межа розподілу земельної ділянки співвласника І з часткою 11/100 визначена наступним чином:

Частина земельної ділянки, що пропонується під город:

-від межі з домоволодінням по АДРЕСА_2 на відстані 12,77 м. по фасаду поворот наліво;

-на відстані 8,30 м. поворот направо;

-на відстані 12,77 м. поворот направо по існуючій межі з домоволодінням по АДРЕСА_2 до вихідної точки.

Частина земельної ділянки під забудовою та двором:

-по межі з домоволодінням по АДРЕСА_3 на відстані 10,14 м. поворот наліво;

-по осьовій лінії, що розподіляє приміщення квартири № 2 житлового будинку літ. «А1» на відстані до фасадної огорожі;

-поворот наліво по фасадній огорожі на відстань 4,74 м. до межі з домоволодінням по АДРЕСА_3 до вихідної точки.

Межа розподілу земельної ділянки співвласників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визначена наступним чином:

-від відмітки 8,30 м. по межі з домоволодінням по АДРЕСА_2 на відстані 23,65 м. поворот направо;

-на відстані 42,39 м. по межі з тильним домоволодінням поворот направо;

-на відстані 23,21 м. по існуючій межі з домоволодінням по АДРЕСА_3 поворот направо;

-по осьовій лінії, що розподіляє приміщення квартири № 2 житлового будинку літ. «А1» на відстані до фасадної огорожі;

-поворот направо на відстані 25,43 м.;

-поворот направо 8,30 м.;

-поворот наліво на відстань 12,77 м.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 106 кв.м. та вбиральнею літ. «Э», по АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_3 встановити на місці деревяну огорожу на земельній ділянці 106 кв.м., яку звільнити від собаки, та зняти з хвіртки металевий цеп з замком (а.с.88-89).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову (а.с.96-98).

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.ч.1,4 ст.355 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю ( ч.1 ст.356 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 ЗК України).

Частина 4 ст. 120 ЗК України передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до рішення Котовського міськвиконкому №119 від 28 жовтня 1954 року за домоволодінням АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 1392 кв.м., однак у фактичному користуванні співвласників даного домоволодіння знаходиться земельна ділянка розміром 1401 кв.м., що підтверджується висновком земельно-технічної експертизи від 20 березня 2016 року № 03-2016 (а.с.7,28-32).

На вказаній земельній ділянці, яка належить Котовський міський раді, розташовані житлові будинки літ. «А,А1,а1,Б,б,б1», літні кухні літ. «Е,е,З», сараї літ.«М,Л,Ж,П,П1,Ц1,Ч.Р1,З1», дворові вбиральні літ. «С,Г,Д,Т,Э», огорожа №1-12, вимощення.

Зазначене домоволодіння належить на праві спільної часткової власності наступним особам.

Так, частка нерухомого майна, що знаходиться у власності:

-ОСОБА_2 складає 11/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Котовським міським нотаріусом 12 травня 2015 року (11/200) та рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року (11/200), ухваленого під головуванням судді ОСОБА_9;

-ОСОБА_3 складає 22/100 частин на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу 06 серпня 2003 року;

-ОСОБА_4 складає 20/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Котовською держнотконторою 20 жовтня 1994 року;

-ОСОБА_5 складає 12/200 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину,виданого Котовською держнотконторою26 лютого 1993 року;

-ОСОБА_6 складає 12/200 частин на підставі свідоцтва про право на спадщинувиданого Котовською держнотконторою26 лютого 1993 року;

-ОСОБА_7 складає 35/200 частин на підставі договору дарування, посвідченогоКотовською держнотконторою 12 липня 1996 року (а.с.6,12,13,15,16,17-18,28-32).

Дані про те, що вказана земельна ділянка приватизована відсутні.

У зв'язку з виникненням спору між співвласниками житлового будинку в користуванні земельною ділянкою позивач звернувся до суду з позовом про встановлення між ними порядку користування спірною земельною ділянкою відповідно до їх часток у праві власності на будинок та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 106 кв.м. та вбиральнею літ.«Э».

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті матері позивача ОСОБА_8, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачка зайняла земельну ділянку площею 106 кв.м., якою користувалася його мати, на якій знаходиться вбиральня літ. «Э», знесла дерев'яну огорожу та прив'язала собаку до хвіртки, через яку ОСОБА_2 не може користуватися вказаною земельною ділянкою та вбиральнею.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки дані про існування угоди між ОСОБА_8(колишнім співвласником домоволодіння) та іншими співвласниками домоволодіння, в т.ч. ОСОБА_3, щодо користування земельною ділянкою, матеріали справи не містять, а тому немає й підстав вважати, що відповідач перешкоджає користуватись позивачу земельною ділянкою площею 106 кв.м. та вбиральнеюліт.«Э».

Крім того, відповідно до ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно з ч. 1 ст. 35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні нею та вбиральнею .

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 січня 2016 року, за ініціативою суду, до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, залучені виконавчий комітет Котовської міської ради Одеської області та співвласники житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7(а.с.23).

При розгляді справи по суті, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки третіх осіб, зокрема, співвласників домоволодіння ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, виділивши їм у спільне користування з відповідачем ОСОБА_3 земельну ділянку II площею 1247 кв.м., які мали бути притягнуті до участі у справі в якості співвідповідачів, оскільки суд першої інстанції визначив порядок користування земельною ділянкою й для них.

Відповідно ст. ст. 1, 4, 10, 214 ЦПК України суд повинен вирішувати питання про права та обов'язки сторін, а не третіх осіб.

Таким чином, суд першої інстанції не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи наведене та неможливість на стадії апеляційного розгляду змінювати процесуальний статус осіб, які беруть участь у справі, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до п.4 ч.1ст.79, ч.2 ст.133, ст.88 ЦПК України, п.п.4 п.1ч.2ст.4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь:

-ОСОБА_3 в розмірі 551 грн. 60 коп., оплачених нею за подачу апеляційної скарги (а.с.95);

-держави в розмірі 250 грн., за неоплачену ОСОБА_2 заяву про забезпечення доказів (призначення судової земельно-технічної експертизи) а.с.21,22.

Скасування рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року та ухвалення апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову не позбавляє права ОСОБА_2 звернутися до суду першої інстанції з аналогічними позовними вимогами , проте, не лише до ОСОБА_3, а до всіх співвласників домоволодіння, у користуванні яких знаходиться спірна земельна ділянка.

Крім того, колегія суддів зазначає, що положення ст.320 ЦПК України, а також звільнення судді ОСОБА_9 на підставі Постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року №1600-VIII «Про звільнення суддів» у зв'язку з поданням ним заяви про відставку, не дозволяє постановити окрему ухвалу з огляду на недотриманням судом наступних норм ЦПК України.

Так, у порушення вимог ст.127 ЦПК України копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів відповідачу ОСОБА_3 не надсилалась.

Крім того :

- у порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи та не попередив позивача та його представника про наслідки незалучення до участі у справі належних співвідповідачів. Замість вказаного, суд, ухвалою від 12 січня 2016 року, залучив низку осіб (власника земельної ділянки та співвласників будинку) до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. З огляду на заявлені вимоги, зазначена помилка стала безумовною підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому, не зважаючи на процесуальний статус ОСОБА_3, яку позивач визначив відповідачем, суд, за власною ініціативою, визначив її третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В подальшому аналогічне протиріччя суд допустив й в резолютивній частині рішення суду від 25 квітня 2016 року, в якому зазначив, що задовольнив позов ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 за участю,зокрема, третьої особи ОСОБА_3 (а.с.23,87,88-89);

- у порушення вимог ч.1ст.197 ЦПК України, яка передбачає, що суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, журнал судового засідання від 12 січня 2016 року не містить даних про обговорення судом з позивачем ОСОБА_2 питання про залучення третіх осіб до участі у справі та не містить даних про постановлення ухвали від 12 січня 2016 року про залучення до участі у справі третіх осіб. Крім того, у порушення ч.4 ст.197 ЦПК України до справи не залучено носій інформації, на який здійснювався технічний запис судового засідання, призначеного на 12 січня 2016 року (а.с.21,23);

- після залучення третіх осіб до участі у справі,у порушення правил ч.2 ст.127 ЦПК України, копія позовної заяви їм не надсилалась;

- відсутність у матеріалах справи даних про надіслання відповідачу та третім особам (які є співвласниками будинку) судових повісток, свідчить про порушення судом вимог ч.2 ст.6,ст.74 ЦПК України щодо дотримання гласності та відкритості судового розгляду і процедури судових викликів та є незаконною відмовою в доступі до правосуддя, що унеможливило учасникам судового процесу реалізації наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків;

- у порушення вимог п.4 ч.1 ст.79, ч.2 ст.133, ч.1ст.134 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд розглянув усне клопотання позивача про призначення судово-технічної експертизи без оплати судового збору в розмірі 275 грн. 60 коп.;

- у порушення вимог ч.3 ст.222 ЦПК України копія повного судового рішення відповідачу та третім особам судом не надсилалась, що стало підставою для передчасної видачі Котовським міськрайонним судом Одеської області 18 травня 2016 року виконавчого листа, який був звернутий ОСОБА_2 до примусового виконання.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: виконавчий комітет Котовської міської ради Одеської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та вбиральнею відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 551 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 275 грн. 60 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков