У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

-головуючого - судді Шепетко І.О.,

-за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород подання Ужгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернувся головний державний виконавець Созанська М.Г. з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2.

Подання мотивоване тим, що на виконанні Ужгородського РВ ДВС перебуває виконавче провадження ЄДРВП № 48543506 з примусового виконання виконавчого листа №308/11991/14-ц від 27.07.2015 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17.09.2014 року і до досягнення ними повноліття.

Враховуючи той факт, що за період з 01.04.2016 року по 01.10.2016 року боржником рішення суду не виконано, державний виконавець просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У вищезазначеному поданні, державний виконавець просить суд розглянути справу без його участі. Неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання.

Дослідивши матеріали справи та, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що подання не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

З подання встановлено, що на виконанні Ужгородського РВ ДВС перебуває виконавче провадження ЄДРВП № 48543506 з примусового виконання виконавчого листа №308/11991/14-ц від 27.07.2015 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17.09.2014 року і до досягнення ними повноліття.

Судом з подання та матеріалів доданих до нього встановлено, що державним виконавцем було вжито наступні заходи примусового виконання рішення, а саме:

27.08.2015 року державним виконавцем було надіслано запити до реєструючих майно установ про зареєстроване за боржником рухоме та нерухоме майно. Згідно відповідей - за боржником зареєстровано два автотранспортних засоби. Нерухоме майно за боржником не зареєстровано, розрахункові рахунки у банківських установах-відсутні.

18.06.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, копії якої надіслано до відповідних установ для виконання та боржнику - для відома. Інформацію про заборону відчуження було внесено до Єдиних державних реєстрів заборон відчуження рухомого та нерухомого майна.

04.03.2016 року державним виконавцем було надіслано на адресу боржника розрахунок заборгованості по аліментам та зобов язано його з явитись до відділу ДВС 11.03.2016 року для надання пояснення з приводу несплати аліментів. Боржник не з явився, пояснень з приводу несплати аліментів не надав.

04.03.2016 року державним виконавцем письмово було проінформовано стягувача ОСОБА_3 про її право звернутись до правоохоронних органів з заявою про притягнення боржника ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ст.. 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів.

18.03.2016 року боржником на депозитний рахунок Ужгородського РВ ДВС було сплачено 26933,33 грн. та погашено борг станом на 01.04.2016 року.

29.06.2016 року у звязку з погашенням боргу та на підставі рішення Ужгородського міськрайсуду № 308/4392/16-ц від 14.06.2016 року державним виконавцем було знято арешт з майна боржника ОСОБА_2

13.09.2016 року до Ужгородського РВ ДВС надійшла заява стягувача ОСОБА_3, у якій Вона повідомила про те, що з березня 2016 року боржник не сплатив жодної копійки аліментів та просила звернутись до Ужгородського міськрайсуду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон до виконання боржником зобов язань, покладеним на нього судовим рішенням.

19.09.2016 року державним виконавцем було надіслано на адресу боржника розрахунок заборгованості по аліментам та зобовязано його зявитись до відділу ДВС 27.09.2016 року для надання пояснення з приводу несплати аліментів. Боржник не з явився, пояснень з приводу несплати аліментів не надав.

04.10.2016 року, у звязку з виникненням заборгованості по аліментам на суму платежів, більше як за три місяці, державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження.

Подання мотивоване тим, що за період з 01.04.2016 року по 01.10.2016 року боржником рішення суду не виконано, заборгованість складає суму в розмірі 12 000,00 грн., державний виконавець просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Положенням п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку: якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

У статті 377-1 ЦПК України зазначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно з положенням ст. 377-1 ЦПК України та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Таким чином, оцінивши надані докази, суд вважає, що факт ухилення боржника від виконання зобов'язання не доведений. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подання державного виконавця є необґрунтованим, немотивованим та не може бути задоволене.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1, 294, 296 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Ужгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6