Справа №591/7906/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/157/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І. ,

при секретарі судового засідання Чуприні В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 18 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про захист прав споживача, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ ««Український інноваційний банк» на користь ОСОБА_3 88301 грн. 44 коп. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено за необґрунтованістю вимог. Стягнуто з ПАТ ««Український інноваційний банк» на користь держави 1218 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача на його користь 100000 грн. моральної шкоди та накласти на банк штраф у сумі 1 млн. грн. на користь держави. В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував при прийнятті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог те, що такими діями відповідача його було принижено, образи робітників банку спричинили погіршення стану його здоровя, у звязку з чим він змушений був понести витрати на лікування та переніс моральні страждання. Також посилається на безпідставність відмови суду у стягненні судових витрат по справі.

Представник ПАТ «Укрінбанк» у засідання суду не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України така неявка представника відповідача не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали та рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявним в матеріалах справи доказами, що 05 березня 2005 року між ОСОБА_3 та ПАТ «УКРІНБАНК» було укладено Договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи в СФ АТ «УКРІНБАНК» №1001, за умовами якого банк зобовязався надавати комплекс послуг з обслуговування рахунку згідно з діючими Тарифами (а.с.4, 5).

Пунктами 3.2.1 та 3.3.2 Договору визначено, що клієнт самостійно розпоряджається коштами свого рахунку, а банк за дорученням клієнта здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку у межах операційного дня та відповідно до нормативних документів НБУ і законодавчих актів України.

Відповідно до п.5.1 Договір набуває чинності з дня його підписання і діє на протязі невизначено терміну.

Згідно з п.3.4.4 Договору клієнт зобовязаний надавати касову заявку на отримання готівкових коштів у терміни, що встановлені відповідним рішенням Правлінням банку.

25 вересня 2015 року та 09 жовтня 2015 року ОСОБА_3 подавав до Сумського відділення ПАТ «УКРІНБАНК» касову заявку з проханням видати йому грошові кошти готівкою 01 жовтня та 16 жовтня 2015 року, однак Банком дані вимоги володільця рахунку виконані не були (а.с.7,8).

Станом на 30 жовтня 2015 року на рахунку ОСОБА_3, відкритому в ПАТ «УКРІНБАНК», обліковується 88 301 грн. 44 коп.(а.с.6).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що в порушення положень ст.ст.526, 1058, 1060, 1074 ЦК України відповідач не виконав зобовязання за договором по видачі коштів з рахунка клієнта, а тому захистив його права, стягнувши заборгованість з повернення вкладу станом на 30 жовтня 2015 року у сумі 88301,44 грн.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у розмірі 88 301,44 грн. не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється його законність та обґрунтованість в цій частині, оскільки згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України, а також зважаючи на роз'яснення, викладені в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року « Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи рішення суду в частині відмови позивачу ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та накладення на банк штрафу, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні цих вимог, з наступних підстав.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК.

Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. №5, від 27 лютого 2009 р. №1) надав розяснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

За положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини, що виникли між сторонами є договірними, а тому відшкодування моральної шкоди, у випадку їх порушення, законом не передбачено.

Оскільки ні нормами Конституції України, ні законом чи іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, ні договором банківського рахунку, укладеному між сторонами, не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди у звязку з невиконанням договору банківського рахунку, тому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди, є обґрунтованим.

Що стосується посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів», то на думку колегії суддів такі посилання є безпідставними, оскільки моральна шкода, яка заподіяна споживачу за цим законом, відшкодується лише у разі, якщо така шкода завдана в звязку з пошкодженням або знищенням майна споживача або каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у частині стягнення судових витрат по справі, оскільки позивач всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів понесення ним судових витрат по справі, а тому рішення суду про відмову у їх стягненні є обґрунтованим.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про накладення на банк штрафу у розмірі 1 000 000 грн., оскільки вирішення такого питання не входить до повноважень суду.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки всі вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення позивачем норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду в оскаржувані частині відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга на рішення підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 18 грудня 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -