Справа № 339/393/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1191/2016
Головуючий у 1 інстанції Головенко О. С.
Суддя-доповідач Вакарук В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Вакарук В.М.

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.

секретаря: Шемрай Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Болехівської міської ради, ОСОБА_5 про визнання незаконними та скасування рішень Болехівської міської ради, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Болехівського міського суду від 19 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Болехівського міського суду від 19 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано незаконними та скасовано рішення Болехівської міської ради Івано-Франківської області: - від 30.12.1997 року "Про передачу земель в приватну власність громадянам міста Болехова" в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_5, площею 0,22 га по АДРЕСА_1 (підпункт 355 пункт 1); - від 25.09.2012 року" Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою" в частині надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, площею 0,22 га в АДРЕСА_1; - від 19.09.2013 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,11 га в АДРЕСА_1"; Стягнуто з Болехівської міської ради Івано-Франківської області на користь ОСОБА_2 974 грн.40 коп. сплаченого судового збору .

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, зазначає, що приймаючи дані рішення Болехівська міська рада діяла в межах наданих їй повноважень та у відповідності до вимог ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.12 Земельного кодексу України, декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок». Земельну ділянку, яку намагаються забрати позивачі користувались ще її батьки. Згідно плану присадибної ділянки будинку від 02.06.1963 року та рішення Болехівської міської ради від 12.07.1984 року загальна площа належної їй земельної ділянки становила 0,2155 га.

Апелянт звертає увагу, що виконавчий комітет своїм рішенням від 10.09.1987 року відводив земельну ділянку для будівництва заїзду, а не відводив земельну ділянку ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами справи, а тому відповідно до вищезазначеного плану від 10.12.1987 року даний заїзд зазначено як «проїзд загального користування».

Суд не перевірив, в чому полягає порушення права позивачів, чи накладаються земельні ділянки, оскільки земельна ділянка, яка відводилась для влаштування заїзду жодним чином не накладається на належну ОСОБА_5 земельну ділянку. Також позивачами не надано жодних доказів про розміри та площу належного їм земельної ділянки при виділенні заїзду 1987 року. Так, державний акт ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,3206, виданий на підставі рішення 27.12.2001 року, однак яка площа земель була до 2001 року позивачами не надано. Посилання суду на акт комісії від 11.10.2013 року є безпідставним, оскільки даний акт не має жодної юридичної сили, так як не затверджений Болехівською міською радою. Крім того, суд безпідставно не застосував наслідки пропущення строку позовної давності, оскільки пред'явлення позивачами вимоги щодо рішення Болехівської міської ради від 30.12.1997 року «Про передачу земель у приватну власність громадянам м. Болехова» в частині передачі земельної ділянки площею 0,22 га по АДРЕСА_1 пропущено строк позовної давності. Просили рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_7 вимоги скарги підтримали, позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 вимоги скарги заперечили, представник Болехівської міської ради в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справ в його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності вимог ст. 11, 86 Земельного кодексу УРСР в редакції 1970 року, міські ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на території міста надають, зокрема, у користування земельні ділянки.

Згідно вимог ч. 4 ст. 16 ЗК УРСР (в ред. 1970р.), надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві проводиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому ст.ст. 37 - 41 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивачі перебувають у шлюбі з липня 1970 року і проживають в будинку в АДРЕСА_3, власником якого згідно свідоцтва про право власності є ОСОБА_3 /а.с.6,7/.

Рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради народних депутатів №345 від 10.09.1987 р. затверджено Акт земельної комісії від 20.08.1987р. про відведення земельної ділянки для будівництва заїзду до будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_2 за рахунок землекористування ОСОБА_11, площею 70 кв.м. та міськземфонду площею 150 кв.м. /а не ОСОБА_5/ Земельну ділянку, площею 70 кв.м. вилучено із землекористування ОСОБА_11 і внесено зміни в генеральний план будинковолодіння (а.с.9). Зазначене рішення є чинним та ніким не скасоване. У зв'язку з необхідністю додаткового уточнення межі заїзду комісією міської ради 13.10.1987 р. повторно визначено його границі (а.с.218/.

Із матеріалів справи вбачається, що для обслуговування вказаного будинковолодіння та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 згідно рішення сесії Болехівської міської ради від 27 грудня 2001 року надано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,3206 га та видано Державний акт від 01.11.2002 року ( а.с.8).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_5, яка проживає по сусідству з позивачами відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 16 березня 1988 року та 20 травня 1992 року являється спадкоємцем майна після смерті батьків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, зокрема житлового будинку із господарськими спорудами по АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці, розміром 600 кв.м. (30х20), яка відведена згідно рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради від 18 жовтня 1951року №19 в користування ОСОБА_12 (а.с.120,122,123, 217).

Відповідно до вимог чинного на той час законодавства, зокрема ст. 16. ЗК УРСР (1970 року), надання земель у користування здійснювалося в порядку відведення.

Відведення земельних ділянок провадилося на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно ст.88 цього ж Кодексу в містах, де допускається індивідуальне житлове будівництво, виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів могли надаватися громадянам для цієї мети земельні ділянки в розмірах від 0,03 до 0,06 гектара, з врахуванням місцевих умов, незалежно від кількості членів сім'ї.

Статтею 90 цього ж кодексу (перехід права користування земельною ділянкою при переході права власності на будівлю) передбачено, що на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу.

Отже, оскільки батькові відповідача ОСОБА_5 відведено під будівництво житлового будинку 600 кв.м, то після його смерті остання правомірно успадкувала разом із житловим будинком - земельну ділянку, розміром 600 кв.м.

За наведених обставин суд обґрунтовано не взяв до уваги посилання відповідачки про те, що за будинком її батьків обліковано більший розмір земельної ділянки, зокрема 1355,3кв.м., право на яку перейшло до неї, та не є належним доказом визначення нею саме такого розміру земельної ділянки, оскільки рішень з приводу надання земельної ділянки такої площі її батькам у користування, власність чи про закріплення лишків ділянки, які б приймалися міською радою, ОСОБА_5 суду не представлено.

Відповідно до рішення Болехівської міської ради від 12.07.1984р. №242 «Про закріплення земельних ділянок за громадянами міста», за гр. ОСОБА_5 закріплено земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,08 га, якою користувалась померла ОСОБА_14 (а.с.121).

Таким чином, встановлено, що за ОСОБА_5 правомірно обліковується за вказаною адресою 0,14 га земельної ділянки (0,08+0,06). Сама відповідач пояснювала, що за належним їй будинковолодінням облікується 0,22га, оскільки так значиться в земельно-облікових документах, виходячи з того, що вона успадкувала 1355 кв.м. від батька, а 0,08га - закріплено на підставі рішення від 12.07.1984року.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням сесії Болехівської міської ради від 30.12.1997р. ОСОБА_5 (в рішенні помилково зазначено ОСОБА_5) передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,22 га біля будинку по АДРЕСА_1 ( а.с.143).

Встановлено, що про вказане рішення позивачі дізналися при розгляді справи за їх позовом до ОСОБА_5, Болехівської міської ради про скасування рішення Болехівської міської ради від 19.09.2013 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5", яка розглядалася в порядку адміністративного судочинства, провадження по якій закрито касаційним судом, оскільки спір підлягав розгляду за правилами цивільного судочинства.

Зокрема, позивач вказувала, що ОСОБА_5 подала це рішення (від 30.12.1997 р.) в кінці судового засідання, що стало підставою для збільшення нею позовних вимог щодо скасування і рішення від 30.12.1997року. Викладене узгоджується з рішенням суду від 11.12.2014 року, в якому підтверджено та зазначено, що про прийняте Болехівською міською радою рішення від 30.12.1997 року позивачам стало відомо під час слухання справи (а.с.27).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що строк позовної давності щодо вимоги про скасування рішення від 30.12.1997року на застосуванні якого наполягала ОСОБА_5, позивачами не пропущено (а.с.219).

Згідно рішення Болехівської міської ради від 25.09.2012 року №34-20/12 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою" надано дозвіл громадянам на виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, в тому числі і ОСОБА_5 - в АДРЕСА_1 площею 0,22га, з яких 0,10 для обслуговування будинку, 0,12га- для ведення особистого селянського господарства (а.с.111,112), а рішенням Болехівської міської ради від 19.09.2013р. №23-30/13 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" надано дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,11 га в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Зазначені вище рішення Болехівської міської ради від 30.12.1997року, 25.09.2012року, 19.09.2013року, прийняті щодо ОСОБА_5, залишилися нею нереалізованими і правомірність їх прийняття позивачі оскаржують в суді, оскільки вважають, що у вказані площі земельних ділянок включено земельну ділянку ОСОБА_2, площею 150 кв.м., виділену їй для заїзду до будинковолодіння.

Встановлено, що спір між сторонами йде з приводу саме встановленого заїзду до господарства ОСОБА_2відповідно до рішення міської ради № 345 від 10.09.1987 року та план-схеми /а.с.9,19/, а не будь-якої іншої землі, на яку претендує ОСОБА_5 розпорядником якої відповідно до положень ст.12 ЗК України є Болехівська міська рада, яка вправі розпорядитися нею відповідно до вимог чинного законодавства. Крім цього, виділивши ОСОБА_2 земельну ділянку під заїзд площею 150 кв.м. та 70 кв.м. за рахунок ОСОБА_11 - всього 220 кв.м. для заїзду, міською радою не приймалося ніяких рішень щодо вилучення у неї цієї ділянки у ОСОБА_2 та надання її в подальшому у приватну власність ОСОБА_5 При цьому зазначено в даному рішенні, яке є чинним і ніким не скасовувалося, що ОСОБА_2 виділена земельна ділянка пл.150 кв.м. саме з фонду міської ради, а не за рахунок ОСОБА_5

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не використала своє право на приватизацію вказаної ділянки, як її чоловік ОСОБА_2 в 2002 році, отримавши Державний акт на земельну ділянку, площею 0,3206 га, оскільки на той час вона перебувала за кордоном, і приватизація ним земельної ділянки відбулась без врахування рішення Болехівської міської ради від 10.09.1987року №345.

Постановою Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18.12.1990р. №562-12 закріплено, що Земельний кодекс застосовується до правовідносин після введення його в дію, тобто з 15.03.1991р., а п.5 даної постанови визначено, що громадяни, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу зберігають свої права на користування ними до оформлення у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.3 ст.116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.5 вказаної статті земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

На підставі неодноразових звернень позивачки до Болехівської міської ради комісією у складі головного спеціаліста з питань землеустрою відділу з питань торгівлі, побутового обслуговування населення, захисту прав споживачів, сільського господарства та землеустрою, начальника відділу містобудування та архітектури міськвиконкому, начальника відділу з питань торгівлі, побутового обслуговування населення, захисту прав споживачів, сільського господарства та землеустрою, головного спеціаліста, еколога ЖКГ БТ ЕБ складено акт від 11.10.2013р., відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_5 встановила три металічні стовпчики та огорожу, чим спричинено захоплення 0,8 метра проїзду до трьох господарств, в тому числі і 0,0150 га гр. ОСОБА_2

Відповідно до зазначеної в акті інформації та встановлених судом обставин вбачається, що за ОСОБА_5 правомірно обліковується за вказаною адресою 0,14 га земельної ділянки (0,08+0,06) і невідомо з яких причин згідно записів у земельно-облікових документів за нею облікується за вказаною адресою 0,22га землі, яка не відвовилася їй у встановленому законом порядку (а.с.14).

Згідно з вказаним актом комісією встановлено, що питання надання дозволу ОСОБА_5 на земельну ділянку, площею 0,10 га для обслуговування будинку відкладено до усунення порушення (встановлено три металічні стовпчики, які виступають на дорогу 0,8 метра, якою користуються три господарства, а також перешкоджають заїзду до будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_3)

При цьому комісія рекомендувала: рішення Болехівської міської ради від 19.09.2013р. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на площу 0,10 га ОСОБА_5 відмінити; винести на розгляд чергового засідання постійної депутатської комісії з питань планування території, архітектури, містобудування та земельних відносин та сесії Болехівської міської ради питання щодо вилучення з користування ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0150 га та зобов'язати її усунути перешкоди у користуванні спільним заїздом ( а.с.14-15).

З відповіді міського голови за грудень 2014 року на звернення позивачки ОСОБА_2 вбачається, що вказаний акт комісії від 11.10.2013 року розглянуто у грудні 2013 року на черговому засіданні постійної депутатської комісії з питань планування території, містобудування та архітектури, земельних відносин та рекомендовано питання щодо вилучення земельної ділянки площею 0,0150 га по АДРЕСА_1 для облаштування проїзду та вилучення земельної ділянки площею 0,11 га з користування гр. ОСОБА_5 вирішувати у судовому порядку, про що повідомлено ОСОБА_2 (а.с.130). За таких обставин посилання апелянта на те, що вищезазначений акт є недійсним, оскільки не затверджений виконкомом, не заслуговують на увагу.

Листом головного архітектора Болехівського міського відділу архітектури та містобудування від 05.06.2014 р. вказану в акті інформацію підтверджено та проінформовано, що земельна ділянка площею, 0,0150 га. підлягає поверненню ОСОБА_2, спірна земельна ділянка не розмежована та у ОСОБА_5 немає Державного акта на право власності на землю. У відповідності до акта комісії від 11.10.2013р., ділянки частково накладаються одна на одну. До листа головним архітектором долучено план схему земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_10 і даний факт накладення земельних ділянок позивачів та відповідача ОСОБА_5 визнав і представник відповідача Болехівської міської ради (а.с.17-29), в той час як ОСОБА_5 належними та допустимими доказами зазначених обставин не спростувала.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що земельна ділянка площею 150 кв.м., яка надана рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради народних депутатів №345 від 10.09.87р. для будівництва заїзду до будинку АДРЕСА_3 у позивачів не вилучалась та у користування ОСОБА_5 не надавалась.

За таких обставин висновки комісії, які викладені в акті від 11.10.2013р , вказують на невідповідність оскаржуваних рішень нормативно-правовим актам, генеральному плану населеного пункту, схемам землеустрою, оскільки частина земельної ділянки , яка виділена ОСОБА_2 згідно оскаржуваних рішень, передана у приватну власність ОСОБА_5 і таким чином порушує законні права та інтереси позивачки.

Відповідно до п. 6 ч.5 Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. №7-рп/2009 ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Отже, при винесенні оскаржуваних рішень з приводу надання земельних ділянок ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 Болехівською міською радою не враховано, що рішення Болехівської міської ради народних депутатів №345 від 10.09.1987р. вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому таке прийнято без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації: надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5, яка є в користуванні ОСОБА_2

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Рисовський проти України» (заява №29979/04), 20 жовтня 2011 року, установив порушення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, зазначивши, що при вирішенні питання щодо процедури скасування ухвали органу владних повноважень не було передбачено достатніх гарантій недопущення зловживання зі сторони суб'єкта владних повноважень.

У пунктах 69-71 цього рішення Суд зазначив, що державні органи мотивували скасування рішення 1992 року тим, що його було прийнято помилково, без урахування попередньої обіцянки про виділення цієї ж землі третім особам.

Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Приймаючи оскаржувані рішення в порушенні цього принципу, орган місцевого самоврядування не врахував інтересів позивачів, а звернув свою увагу лише на бажання ОСОБА_5 на отримання спірної земельної ділянки, що практично є неможливим, оскільки це суттєво утискає права позивачів.

Способи захисту порушених прав визначені ст.152 Земельного кодексу України, зокрема шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що оскаржувані рішення не можуть залишатися в силі і підлягають скасуванню, а тому обґрунтованого задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що в даному спорі складаються з витрат позивача ОСОБА_2 на сплату нею судового збору в сумі 974 грн.40 коп., які суд правильно стягнув з відповідача.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Болехівського міського суду від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.М. Вакарук

Судді: Л.В. Василишин

М.Д. Горейко