Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Немирівського комбінату комунальних підприємств про стягнення заробітної плати, за касаційною скаргою Немирівського комбінату комунальних підприємств на рішення апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з Немирівського комбінату комунальних підприємств заборгованість із заробітної плати в сумі 27 098 грн 43 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 14 тис. грн, індексацію 3 тис. грн та моральну шкоду в розмірі 15 тис. грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що наказом від 01 липня 1992 року № 11-А його було прийнято трактористом трактора Т-40 Немирівського комбінату комунальних підприємств. Наказом від 12 травня 2015 року № 20-А його було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач у день звільнення не провів із ним розрахунку, чим порушив ст. 116 КЗпП України

Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Немирівського комбінату комунальних підприємств на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки до дня фактичного розрахунку в розмірі 13 413 грн 69 коп., індексацію в розмірі 63 грн 33 коп., моральну шкоду в розмірі 3 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Немирівський комбінат комунальних підприємств, посилаючись на порушення норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що наказом від 01 липня 1992 року № 11-А ОСОБА_3 був прийнятий на посаду тракториста трактора Т-40 Немирівського комбінату комунальних підприємств.

Наказом від 12 травня 2015 року № 20-А його звільнено із займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно із довідкою від 08 травня 2015 року заборгованість із заробітної плати складає 27 098 грн 43 коп.

Довідка Немирівського комбінату комунальних підприємств від 30 листопада 2015 року свідчить про те, що заборгованість із заробітної плати трактористу-машиністу ОСОБА_3 станом на 08 травня 2015 року становила 27 098 грн 43 коп., на день звільнення - 27 222 грн 75 коп. Заборгованість була погашена 09 жовтня 2015 року в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано відповідного розрахунку позовних вимог та не обґрунтовано моральну шкоду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому при звільненні, є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати. При цьому, суд вважав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 12 травня до 09 жовтня 2015 року (по день погашення заборгованості), який становить 13 413 грн 69 коп. (4 місяці, 19 днів х 2 734 грн 83 коп.) і відповідно до ст. 95 КЗпП України стягнута заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку.

Проте з рішенням апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 117 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами наявний спір щодо належних позивачу при звільненні сум.

Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_3, суд повинен був врахувати вимоги абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), згідно із яким у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Проте суд, вирішуючи спір, на зазначене вище уваги не звернув, розрахував суму розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, помноживши середньомісячну заробітну плату 2 734 грн 83 коп. на 4 місяці 19 днів.

Крім того, звертаючись до суду із позовом, позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача індексацію у розмірі 3 тис. грн.

Між тим апеляційний суд, обраховуючи індексацію за період із травня до серпня 2015 року, не вказав і не мотивував, чому саме за цей період, не вказав статистичні дані, чи перевищувала поріг індексації величина індексу споживчих цін відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ, згідно із якою індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 %.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Апеляційний суд на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не уточнив позовних вимог в цій частині та підстави проведення індексації, за який період позивач просив її обчислити (за період до звільнення чи після звільнення).

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Немирівського комбінату комунальних підприємств задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 8 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик