Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 333/1340/15Головуючий у 1-й інстанції Ярошенко А.Г.
№22-ц/778/376/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Савченко О.В.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Запорізька мілька рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила:

- усунути перешкоди, які створюють їй в користуванні земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна,15 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, наступним чином.

Зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити їй перешкод у здійсненні наступних дій:

= демонтувати паркан, який на цей час знаходиться між земельними ділянками № 15 та № 17 за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна,

= встановити паркан по прямій лінії, прокладеній між земельними ділянками № 15 та № 17 за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна на певній відстані від будівель за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна, 15 згідно абрису від 19.06.1985 року (а.с.22) та плану земельної ділянки від 23.04.1986 року (а.с.24), складених ОП «ЗМБТІ», а саме: від сараю літ. Р до межі на відстані 0,85 м, до прибудови літ А3 до межі на відстані 9,40 м, від фундаменту вбиральні літ. Ж до межі на відстані 2,10 м від вбиральні літ. З до межі на відстані 0,95 м,

- стягнути солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_6 на її користь понесені нею судові витрати по оплаті судового збору та інші витрати за їх наявності згідно наданих платіжних документів.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що їй (ОСОБА_2В.) належить на праві приватної власності частина домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна, 15, а. саме: 17/100 частин - на підставі договору дарування від 14.03.2005 року та 12/100 частин - на підставі договору довічного утримання від 12.06.1996 року.

23/100 частини домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна, 15 належать на праві приватної власності ОСОБА_7 на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2013 року..

Інша частина домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Урожайна, 15 належать на праві приватної власності наступним особам: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

За домоволодінням за адресою: м. Запоріжжя, вул. Урожайна, 15 закріплена земельна ділянка площею 793 м2 на підставі рішення Запорізької міської ради № 682 від 22.09.1953 р., яка не приватизована і співвласники домоволодіння є користувачами земельної ділянки.

У фактичному користуванні співвласників домоволодіння знаходиться земельна ділянка площею 793 м2.

Домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна, 17 належить на праві приватної власності наступним особам:

ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, кожному по 11/150 частин домоволодіння, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.12.2012 р.; ОСОБА_8 ОСОБА_9

За домоволодінням за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна, 17 закріплена земельна ділянка площею 569,0 м2 на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №682 від 22.09.1953 р., яка не приватизована і співвласники домоволодіння є користувачами земельної ділянки.

У фактичному користуванні співвласників домоволодіння знаходиться земельна ділянка площею 569 м2.

Підтверджують викладене документи: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.12.2012 р., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 36978618 від 26.12.2012 р., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 36978441 від 26.12.2012 р витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3697341 від 26.12.2012р., технічний паспорт на домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна, 17 від 28.09.2012 р.

Земельні ділянки № 15 та № 17 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Урожайна розділені між співвласниками домоволодінь і кожен із співвласників користується фактично займаною ним земельною ділянкою.

Займана ОСОБА_2, частка земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. Урожайна, 15 меж ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

На межі між земельними ділянками раніш був встановлений паркан.

Однак ОСОБА_13 демонтувала частину паркану за належними позивачу сараями літ. К, Р, С, О та погрібом літ. пг , а також перенесла іншу частину паркану в бік земельної ділянки № 15 на певну відстань і таким чином зайняла частину суміжної земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна, 15, якою вона раніш користувалась і яка примикає до належних позивачу перелічених будівель і споруд.

Позивач зверталась до погоджувальної комісії Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради з приводу самовільного захоплення ОСОБА_13 частини належної їй земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна, 15, з приводу її звільнення та встановлення паркану по межі згідно викопіровки ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 18.12.1974 р., проте, остання спір по суті не вирішила.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_14, Запорізька міська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким її позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_15 через свого представника (а.с.63) ОСОБА_16 подала апеляційному суду поштою письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с.182-184).

У судове засідання 21 січня 2016 року відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_17, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, представник третьої особи - Запорізької міської ради не зявились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному не подавали, хоча останні були повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с.172-181, 185-187, 190), у тому числі відповідач ОСОБА_15 через свого представника за договором адвоката (а.с.63) ОСОБА_16, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України.

При цьому, всі вищезазначені особи, що не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, окрім третьої особи ОСОБА_7, яка через позивача у цій справі - - ОСОБА_2 - подала апеляційному суду заяву (а.с.190), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом в її відсутність, апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримує.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання всіх не з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю позивача ОСОБА_2, представника останньої за договором адвоката (а.с.188-189) ОСОБА_18, відповідача ОСОБА_3 та представника ОСОБА_15 ОСОБА_16

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 377 ЦК України, ст. ст. 116, 120, 121, 123 ЗК України та виходив із необґрунтованості та недоказаності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві приватної власності частина домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Урожайна, 15, а. саме: 17/100 частин на підставі договору дарування від 14.03.2005 р. (а.с.7), 12/100 частин на підставі договору довічного утримання від 12.06.1996 р. (а.с.8-9), 23/100 частини домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Урожайна, 15, належать на праві приватної власності ОСОБА_7 на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2013 р. (а.с.10).

Інша частина домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Урожайна, 15, належать на праві приватної власності наступним особам: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а.с.11).

За домоволодінням за адресою: м. Запоріжжя, вул. Урожайна, 15 закріплена земельна ділянка площею 793 м2 на підставі рішення Запорізької міської ради № 682 від 22.09.1953 р., яка не приватизована і співвласники домоволодіння є користувачами земельної ділянки (а.с.12).

Домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Урожайна, 17 (а.с.16) належить на праві приватної власності наступним особам:

ОСОБА_13 (раніше прізвище «Свєтлова», змінено 23 грудня 2011 року у звязку із укладенням шлюбу із ОСОБА_19, свідоцтво про шлюб, копія а.с. 51) О.В., ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, кожному по 11/150 частин домовлодіння, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.12.2012 р. (а.с. 13-15); ОСОБА_8 ОСОБА_9

За домоволодінням за адресою: м. Запоріжжя, вул. Урожайна, 17 закріплена земельна ділянка площею 569,0 м2 на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №682 від 22.09.1953 р., яка не приватизована і співвласники домоволодіння є користувачами земельної ділянки (а.с.17).

Підтверджують викладене документи: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.12.2012 р. (а.с.13), витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 36978618 від 26.12.2012 р. (а.с.14), витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 36978441 від 26.12.2012 р., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3697341 від 26.12.2012 року (а.с.15), технічний паспорт на домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна, 17 від 28.09.2012 року (а.с.16).

ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в порядку спадкування за заповітом успадкували 11/50 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Урожайна, будинок 17, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом та витягами про державну реєстрацію прав.

Згідно із ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину,на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення;

Відповідно ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Протоколом виїзного засідання комісії районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району по розгляду звернення гр. ОСОБА_6 щодо встановлення меж між земельними ділянками № 15 та № 17 по вул. Урожайній від 23 12.2014 року (а.с.84) зазначено:

«Відповідно до генерального плану розвитку м. Запоріжжя, території, на яких знаходяться вказані земельні ділянки, визначено як садибну забудову; розташування присадибних ділянок на цій території відповідає містобудівній документації.

Крім того, комісією про розгляд звернення гр. ОСОБА_6 було встановлено, що умовна лінія межі, на якій розташовано стіни господарських споруд (земельна ділянка №15) та частина паркану (земельна ділянка №17) по вул. Урожайній, не співпадає з викопіюваннями БТІ. Фактично, вона не рівна. Стіни господарських споруд гр. ОСОБА_2 багато років вважалися межею між двома земельними ділянками. На теперішній час, гр. ОСОБА_2, для обслуговування своїх будівель вимагає переносу межі на 0,8 м в бік земельної ділянки № 17.

Згідно із даними технічного паспорту на житловий будинок №17 на вул. Урожайній (викопіювання ТОВ «ЗМБТІ» 1954р., 1997р., 2012р.), за земельною ділянкою №17 закріплено площу 569м2. Станом на грудень 2014 року, розміри та площа земельної ділянки, не змінювалися. Протягом багатьох років на межі, чи близько до межі власником частини жит. Буд. № 17 гр. ОСОБА_6 ніяких господарських будівель не будувалося. Отже, комісія вважає, що порушення межі між земельними ділянками №15 та № 17 по вул. Урожайній не виявлено».

Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Ст. 123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара (1000 м кв.), для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара тощо.

На підставі договору довічного утримання зареєстрованого в реєстрі за №2-2302 від 12.06.1996 року ОСОБА_2 набула права власності на 3/25 частки будинку №15 по вулиці Урожайній в місті Запоріжжі, а саме кімната 2-2 в будинку «А» площею 16,5 м , який знаходиться на земельній ділянці розміром 793 м2 , про що чітко зазначено у вказаному договорі. Будь-який спорів з приводу розміру земельної ділянки, або перенесення меж спірної земельної ділянки не виникало з попереднім власником ОСОБА_20

Відповідно до договору дарування від 14.03.2005 року №1-307 ОСОБА_2 12.04.2005 року зареєструвала право власності на 17/100 житлового будинку № 15 по вулиці Урожайній в місті Запоріжжі, тобто відповідно ч.1 ст.377 ЦК України до ОСОБА_2 лише 12.04.2005 року перейшло право користування на земельну ділянку, на якій розміщені 17/100 частин вказаного житлового будинку, без зміни її цільового призначення в обсязі, та в умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), а саме земельна ділянка площею 804 м. Таким чином вбачається, що розмір земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна,15 у період часу з 12 червня 1996 року по 12.04.2005 року збільшився з 793 м2 на 804 м.

Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано доказів у цій справі, які б підтверджували переміщення паркану саме відповідачами.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, правильно виходив із недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену останньою в її позові та яку позивач та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Позивач ОСОБА_2 не довела у суді першої інстанції факту того, що з боку відповідачів порушується її право користування земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя вул. Урожайна, 15 та, що вона має право на захист цього права у спосіб, обраний нею у цій справі (шляхом встановлення паркану між земельними ділянками № 15 та № 17 по вул. Урожайній у м. Запоріжжя згідно абрису від 19.06.1985 року (а.с.22) та плану земельної ділянки від 23.04.1986 року (а.с.24), складених ОП «ЗМБТІ»).

Відновлювати межу між земельними ділянками, про що позивач взагалі не просила у своєму позові у цій справі, та, лише як наслідок останнього, встановити паркан між цими земельними ділянками, можливо лише згідно із земельно-технічною документацією і лише тоді, коли ця межа до цього була встановлена між цими земельними ділянками у встановленому законом порядку, тобто межі земельних ділянок б. № 15 та б. № 17 по вул. Урожайній у м. Запоріжжі були винесені в натурі (на місцевості) на виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 682 від 22.09.1953 року тощо.

Проте, будь-які належні, допустимі докази на підтвердження встановлення у встановленому законом порядку меж земельних ділянок із винесенням останніх в натурі (на місцевості) (державні акти на право постійного користування земельними ділянками, державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, геодезичні заміри, висновки спеціаліста чи експерта відносно меж земельних ділянок тощо) у матеріалах цієї справи відсутні та позивачем суду першої інстанції не надавались, клопотань про витребування (забезпечення) останніх позивач перед судом першої та апеляційної інстанцій у цій справі, у тому числі у порядку, передбаченому ЦПК України, не заявляла.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Дійсно абрис (ескіз) (а.с.22), складений ОП «ЗМБТІ», є документом з приводу поточних інвентаризаційно-оцінювальних робіт, в якому відображаються конструктивні елементи та рік побудови будинків, господарських будівель та споруд, відповідно до положень Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, р. № 582/5773 від 10.07.2001 року в Мінюсті України.

Проте, вказана Інструкція не стосується взагалі технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна у вигляді земельних ділянок, а лише будинків, господарських будівель і споруд.

Інвентаризаційно-технічну документацію на будинки № 15 та № 17 по вул. Урожайній у м. Запоріжжі (технічні паспорти та документи із них а.с.11-12,16-17, 22-24 тощо) не можна вважати належною земельно-технічною документацію на земельні ділянки, що розташовані під цими будинками, та відповідно, на підтвердження меж між цими земельними ділянками і права користування ними особами, які беруть участь у цій справі.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав належну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами у цій справі судом першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішувалось.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі судових витрат у вигляді судового збору 267,96 грн. (оригінал квитанції а.с. 160), понесених нею при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_21ОСОБА_22