УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Демяносова М.В., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: відділ Держгеокадастру у Новомиргородському районі Кіровоградської області, Реєстраційна служба Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області, про визнання недійсним договору оренди та скасування його державної реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 18 квітня 2011 року, укладений між нею та ОСОБА_5 та скасувати його державну реєстрацію. Посилалася на те, що відповідно до договору оренди від 18 квітня 2011 року вона передала в оренду відповідачу земельну ділянку загальною площею 2,9569 га, що розташована на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Зазначила, що не мала намір укладати договір строком на 10 років. Крім того, на момент укладання договору, право власності на земельну ділянку їй ще не належало. Відповідач увів її в оману, оскільки у договорі відсутні деякі умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 18 травня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуальногоправа, просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 2,9569 га, що розташована на території Кам'янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням − ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 22 квітня 2011 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3 (а. с.13).

З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 вбачається, що державна реєстрація належної позивачці земельної ділянки була проведена 22 квітня 2011 року (а. с. 5).

Згідно з договором оренди землі від 18 квітня 2011 року № 524, позивачкою була передана спірна земельна ділянка в оренду ОСОБА_5 строком на 10 років.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. У момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Вирішуючи спір про визнання договору оренди землі недійсним у зв'язку з відсутністю в ньому передбаченої ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотної умови, застосуванню підлягає ст. 15 даного Закону в редакції, чинній на момент укладення договору оренди, а не в момент його державної реєстрації.

Отже, суди дійшли правильного висновку, що оспорюваний договір оренди було укладено сторонами до виникнення у позивачки права власності на земельну ділянку.

Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність − це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Вирішуючи спір, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог на підставі 267 ЦПК України, оскільки спірний договір оренди земельної ділянки укладений 18 квітня 2011 року, а з позовом до суду позивачка звернулася у листопаді 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем у суді першої інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Демяносов М.В. МаляренкоА.В.