Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/49/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Андріянов О. В.
Доповідач Бубличенко В. П.
УХВАЛА

Іменем України

20.01.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Бубличенко В.П.

суддів - Сукач Т.О.

Мурашка С.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Головне управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності за набувальною давністю за апеляційною скаргою Сіромахи Марка Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Головне управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності за набувальною давністю на 1/3 частину будинку з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1, відмовлено.

У апеляційній скарзі представник позивачки, адвокат Сіромаха М.А., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Про час і місце розгляду справи особи, які брали в ній участь, повідомлені у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм поштових відправлень із судовими повістками (а.с.193-200), в судове засідання не з'явилися, причину неявки не повідомили. Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності осіб, які беруть і ній участь.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, а також обгрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що передбачених законом підстав для її задоволення немає.

Судом встановлено, що на час пред'явлення позову у березні 2007 року позивачці на підставі рішення народного суду міста Світловодська від 16.05.1983 року (а.с.8-10) на праві власності належала 1/6 частина будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, а відповідачці - 1/3 частина цього будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.10.1987 року Світловодською державною нотаріальною конторою (а.с.51-52).

Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.05.2007 року за позивачкою з підстав, передбачених ч.1 ст.344 ЦК України, було визнано право власності на належну відповідачці 1/3 частину будинку (а.с.32-33), яка 19.07.2014 року була відчужена на користь третьої особи, ОСОБА_6 (а.с.92).

Зазначене заочне рішення скасовано ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.07.2015 року (а.с.78-79).

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що з 1995 року відповідачка в будинку по АДРЕСА_1 не проживає, дозволила їй (позивачці) користуватися спірною частиною будинку на власний розсуд та здійснювати всі необхідні дії щодо цього майна. Починаючи з 1995 року вона (позивачка) безперервно проживала у вказаному будинку, добросовісно та відкрито ним користувалася, витрачала власні кошти на утримання та ремонт будинку.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.9 постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив з того, що в судовому засіданні із достовірністю було встановлено, що позивачка на час заволодіння спірним майном знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на це майно, оскільки їй було відомо про належить відповідачці 1/3 частини будинку. Посилання позивачки у позовній заяві на те, що ОСОБА_4 дозволила їй користуватися і розпоряджатися спірною частиною будинку та здійснювати усі необхідні дії щодо цієї частини будинку, не ґрунтуються на доказах.

Враховуючи наведене, суд дійшов правильного висновку, що дії позивачки щодо заволодіння спірним майном не можна визнати добросовісними, що виключає набуття нею права власності на підставі ч.1 ст.344 ЦК України.

У п.11 зазначеної постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

З матеріалів справи вбачається, що позов про визнання право власності на майно за набувальною давністю ОСОБА_3 пред'явила у березні 2007 року, коли право на нерухоме майно за набувальною давністю ще не могло бути визнано.

Крім того, позивачкою не надано доказів тривалості володіння спірним майном а також здійснення будь-яких витрат на його утримання.

Відповідно до положень ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що той факт, що відповідачка не проживає у спірному будинку, не є підставою для позбавлення її права власності.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах і висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313-315ЦПК України колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Сіромахи Марка Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді