Номер провадження 2/754/3568/16
Справа №754/5772/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

06 жовтня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ярошенка С.В.,

при секретарі Малинці А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач отримав від нього за договором позики 4 000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою від 02.02.16 року. Але своїх зобов'язань, відповідно договору, відповідач належним чином не виконав, гроші в повному обсязі до цього часу не повернув, просив стягнути з останнього суму боргу, відсотки та витрати на правову допомогу.

Позивач з представником у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.02.16 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 4 000 доларів США строком до 02.03.16 року.

На підтвердження отриманої суми відповідач надав ОСОБА_1 відповідну розписку.

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання та не повернув у повному обсязі суму позики у строк, визначений договором позики, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу та відсотків підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу судом встановлено наступне.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію Договору № 2-фіз/2-16 від 19.04.16 року, квитанцію від 19.04.16 року.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Право на правову допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу.

Виходячи зі змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Із журналів судового засідання вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були саме представниками позивача, діючими за дорученням.

Відомості про те, що вони залучені до участі в розгляді справи ухвалою суду як особи, що надають правову допомогу, відсутні.

За таких обставин, суд не вбачає підстав стягувати з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 057,34 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 77, 88, 212-215, 224 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 4 000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 103 560 грн., проценти у сумі 3 733,20 грн. та судовий збір у сумі 1 057,34 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий