Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Гордійчук С.О., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Кондратюк С.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2016 року вказаний позов задоволено. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділення № 422 ПАТ «УкрСиббанк» з 06 липня 2015 року. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 127 375,05 грн. та моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн.. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із рішенням суду, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення в частині призначення йому судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 127 375,05 грн. необґрунтованим та таким, що не базується на обставинах, досліджених та встановлених в ході розгляду справи. Стверджує, що судом невірно визначено розмір стягнення та покликається на довідку про середню заробітну плату від 25.05.2016р., згідно якої його середньоденна заробітна плата за два останні відпрацьовані місяці становить 532,95 грн.. Зважаючи на те, що з моменту звільнення - 06.07.2015 року по день ухвалення судом рішення - 17.08.2016 року минуло 282 робочих дні, середній заробіток має становити 150 291,90 грн.. Саме цю суму просить стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, змінивши в цій частині рішення суду першої інстанції.

У своїй апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» вважає рішення місцевого суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим за неповного встановлення обставин справи та невідповідності їм висновків суду. Пояснює, що звільнення ОСОБА_2 з ініціативи роботодавця з посади начальника відділення № 422 ПАТ «УкрСиббанк» у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося із з дотриманням вимог законодавства. Зокрема, його було попереджено про майбутнє звільнення за два місяці, запропоновано працевлаштування шляхом переведення на посади: старшого персонального консультанта фінансового індивідуального бізнесу відділення №636 ПАТ «УкСиббанк» у м. Рівне або начальника відділення №20 ПАТ «УкрСиббанк» у м. Суми, проте із цими пропозиціями позивач не погодився. Додає, що у зв'язку з тим, що позивач взагалі не розглядав пропозицій щодо можливого працевлаштування, відмовився від них без

____________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/11307/15-ц Головуючий в суді І інстанції - Ковальов І.М.

Провадження № 22-ц 787/1778/2016 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

жодних пояснень, у ПАТ «УкрСиббанк» як роботодавця були відсутні підстави порівнювати його кваліфікацію або продуктивність праці з іншими працівниками, як того вимагають положення ч. 1 ст. 42 та ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, і до того ж відділення, яким він керував, було ліквідоване. Доводить, що звільнення ОСОБА_2 відбулося з дотриманням процедури звільнення, передбаченої Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»(далі Закону), адже після отримання попередження про вивільнення від 31.03.2015р. позивачем, ПАТ «УкрСиббанк» 30 квітня 2015 року отримав лист від Первинної профспілкової організації (ППО) Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» із повідомленням про персональний склад профспілкової організації, куди входив лише ОСОБА_2, а вже після відповідного запиту Банку було надано відповідь 02.06.2015р. про те, що окрім ОСОБА_2 до складу ППО станом на 20.04.2016р. входить ще й ОСОБА_2 Додає, що ППО всупереч вимогам ст. 16 Закону не повідомила Банк з моменту легалізації - 15.11.2013. про створення та не надсилала жодних документів. Заперечує факт заподіяння моральної шкоди позивачу та вказує на відсутність будь-яких доказів на підтвердження заподіяння фізичних чи душевних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він виходить при цьому. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» слід відхилити.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено: ОСОБА_2 з 17 жовтня 2005 року прийнятий на посаду заступника начальника відділу аналізу роздрібного бізнесу управління кредитних ризиків Рівненського управління Подільського регіонального департаменту акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» відповідно до наказу №302-ВК від 17 жовтня 2005 року.

З 12 травня 2009 року позивач був переведений на посаду начальника відділення №442 АКБ «Укрсиббанк» відповідно до наказу №128-ВН від 12 травня 2009 року.

Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» 18 грудня 2009 року перейменовано на публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк».

6 липня 2015 року наказом №258-ВК від 06 липня 2015 року позивача звільнено з посади начальника відділення №422 ПАТ «Укрсиббанк» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку з скороченням штату.

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом. Обгрунтовуючи вимоги про незаконність звільнення, позивач зазначив, що Первинна профспілкова організація Волинського регіонального управління АТ «Укрсиббанк» у Рівненській області, членом якої він є, не дала згоди на його звільнення, відповідач не запропонував йому іншої рівнозначної роботи, не враховано відповідачем його переважне право на залишення на роботі, як працівника, який має тривалий безперервний стаж роботи, має сім»ю, і з членів сім»ї працює тільки він. Через незаконне звільнення зазнав моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те, що роботодавцем при звільненні позивача були допущені порушення трудового законодавства, а саме: не виконані вимоги ст.42 КЗпП України щодо встановлення переважного права залишення на роботі; звільнення проведено без згоди профспілкового комітету, що є порушенням ст.43 КЗпП України; всупереч вимогам ст.49-2 КЗпП України не запропоновано при звільненні вакантних посад, які є рівнозначними займаній позивачем посаді, а також допущено порушення вимог ЗаконуУкраїни «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», які вимагають від роботодавця повідомляти профспілки про реорганізацію, а подання про надання згоди на розірвання трудового договору має бути вмотивованим. Допущені ПАТ «Укрсиббанк» порушення трудового законодавства завдали моральної шкоди позивачу, яку суд визначив у розмірі 2000 гривень.

На підтвердження таких висновків у рішенні містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно зі ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст.49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, здійснюється тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватись, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше 3-х місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або помякшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів повязаних з вивільненням працівників.

Відповідно до документів, які є матеріалах справи, а саме: Статуту професійної спілки працівників культури України; Постанови Президії Рівненської обласної організації профспілки працівників культури; протоколу установчих зборів щодо створення та обрання керівних органів первинної профспілкової організації Волинського РУ АТ «Укрсиббанк» у Рівненській області з додатком №1; повідомлення Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції про включення до Реєстру первинної профспілкової організації Волинського РУ АТ «Укрсиббанк» у Рівненській області; виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо державної реєстрації первинної профспілкової організації Волинського РУ АТ «Укрсиббанк» у Рівненській області вбачається, що на час звільнення ОСОБА_3 він був членом первинної профспілкової організації Волинського РУ АТ «УкрСиббанк» і відповідачу про це було відомо.

ПАТ «Укрсиббанк» не надало первинній профспілковій організації, членом якої був ОСОБА_3, інформацію про реорганізацію, причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватись, строки проведення звільнення.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та частини 2 статті 43 КЗпП передбачено, що подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим і в письмовому вигляді.

Виходячи з положень п.1 ч. 1 ст. 40, ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1 ст.42 КЗпП України власник, визначивши категорії та кількість працівників, які підпадають під скорочення, визначається персонально хто саме підпадає під скорочення, при цьому повинно додержуватись переважне право на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, які мають більшу кількість переваг, передбачених у частині другій ст.42 КЗпП України.

Як видно з матеріалів справи, ПАТ «Укрсиббанк» видано наказ № П-RB-2015-22 від 18 березня 2015 року про закриття відділення №422 в м.Рівне Волинського регіонального управління(а.с.42.43).

22 березня 2015 року відповідачем видано наказ № П-НR-2015-72 «Про внесення змін в організаційну структуру та штатний розклад АТ «УкрСиббанк»(а.с.44-46).

10 квітня 2015 року ОСОБА_2 ознайомлений з попередженням про майбутнє звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України і йому запропоновано посаду начальника відділення № 20 в м.Суми, від якої позивач відмовився(а.с.48).

3 липня 2015 року позивачу запропонована посада фінансового консультанта відділення № 454 в м.Рівне з окладом 2420 грн., від якої позивач також відмовився(а.с.49).

4 липня 2015 року ПАТ «Укрсиббанк» направив подання профорганізатору первинної профспілкової організації Волинського РУ АТ «УкрСиббанк» про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за скороченням штату(а.с.55).

14 липня 2015 року первинна профспілкова організація Волинського РУ ПАТ «УкрСиббанк» направила відповідачу вмотивований висновок про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2(а.с.10).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач вимоги статті 42 КЗпП України не виконав.

Як встановлено з пояснень представника ПАТ «Укрсиббанк», на момент проведення скорочення посади позивача, у Волинському регіональному управлінні ПАТ «Укрсиббанк» залишались інші відділення, а тому були наявні посади начальника відділень, які є рівнозначними тій посаді, яку займав позивач.

Разом з тим, відповідач, в порушення вимог ч.1 ст.42 КЗпП України, не встановив чи має позивач переважне право залишення на посаді при скороченні штатів, враховуючи його кваліфікацію та інші переваги, визначені ч.2 ст.42 КЗпП України.

Не заслуговують також доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ОСОБА_2 були запропоновані інші посади від яких він відмовився.

Відповідно до повідомлень 10 квітня 2015 року ОСОБА_2 запропоновано посаду начальника відділення № 20 в м.Суми від якої позивач відмовився, 3 липня 2015 року йому запропонована посада фінансового консультанта відділення № 454 в м.Рівне з окладом 2420 грн., від якої позивач також відмовився(а.с.49).

З огляду на те, що позивач з сім»єю проживає в м. Рівне і в м.Суми житла не має, а посада фінансового консультанта є менш оплачуваною, то відсутні підстави вважати, що позивачу були запропоновані рівнозначні посади.

Враховуючи обставини справи та вимоги законодавства, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність поновити позивача на посаді начальника відділення, який був звільнений з порушенням трудового законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Згідно порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100, при обчисленні середньої заробітної плати включаються як основна заробітна плата, так і доплати і надбавки, виробничі премії. Середньомісячна заробітна плата для оплати вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Суд першої інстанції, відповідно до довідки №2175 від 25 травня 2016 року, вірно визначив розмір середньоденного заробітку позивача, який складає 532,95 грн .

Разом з тим, при визначенні суми середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд першої інстанції допустився помилки при підрахунку кількості робочих днів. Які підлягають оплаті, а тому, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення в цій частині слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Кількість робочих днів вимушеного прогулу ОСОБА_2 з 7 липня 2015 року по день ухвалення рішення складає 281 день.

Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 149 758 грн.95 коп.(281 х 532,95 грн).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, щодо незаконного звільнення ОСОБА_2 та відшкодування у зв»язку з цим на його користь моральної шкоди.

Щодо вимоги про відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то в цій частині рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2016 року в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 сто сорок дев»ять тисяч сімсот п»ятдесят вісім гривень 95 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Григоренко М.П.

Гордійчук С.О.