Справа № 461/2411/16-ц
Провадження № 2/461/1033/16
У Х В А Л А

судового засідання

12.10.2016 року Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого: судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі: Кахнич С.П.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Профспілки залізничників і транспортних будівельників України, Львівської дорожньої профспілкової організації про визнання незаконними окремих положень статуту і про визнання права бути обраним,

в с т а н о в и в :

В провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Профспілки залізничників і транспортних будівельників України, Львівської дорожньої профспілкової організації про визнання незаконними окремих положень статуту і про визнання права бути обраним.

23.09.2016 року представник відповідача подав до суду письмове клопотання про закриття провадження у справа у звязку з не підляганням розгляду цієї категорії позовів цивільному судочинству.

В судовому засіданні представники відповідачів підтримали клопотання.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечив проти закриття провадження у справі.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. (ст.124 Конституція України).

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Отож, з наведених норм Закону випливає, що кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що її права, свободи чи інтереси порушені, не визнаються або оспорюються і таке звернення має бути прийняте і розглянуте судом, за винятком випадків, коли особа звертається не належному порядку, передбаченому процесуальним законодавством або його вирішення, передбачено у іншому порядку, передбаченому Законом.

При цьому, покликання представника відповідача на рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 року №6-рп/2001 є помилковим, оскільки даним рішенням визнано таким, що відповідає Конституції України положення абзацу пятого статті 248-3 ЦПК України 1963 року про те, що судам не підвідомчі скарги «на акти і дії обєднань громадян, які відповідно до закону, статуту (положення) належать до їх внутрішньої діяльності або їх виключної компетенції. При цьому, Конституційний Суд України при вирішенні справи виходив із положень Закону України «Про обєднання громадян». Натомість Цивільно-процесуальний кодекс України 2004 року не містить такого виключення щодо «скарг на рішення і дії, які не підвідомчі судам».

Крім того, Закон України «Про обєднання громадян» втратив чинність у звязку із прийняттям Закону України «Про громадські обєднання», яким не передбачено порядку вирішення спорів, які виникають між його членами з приводу діяльності обєднання.

Отож, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, оскільки даний спір підвідомчий суду та має розглядатись в порядку цивільно-процесуального судочинства.

Керуючись ст.ст. 168, 205 ЦПК України, суд

ухвалив :

Відмовити в задоволенні клопотання.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: Стрельбицький В.В.