Провадження № 2/127/4722/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 жовтня 2016 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участю секретаря судового засідання Тонкопій Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 01.07.2016 року звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.10.1997 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначений шлюб розірвано 16.04.1999 року, про що Комінтернівським відділом РАГС м. Харкова видано свідоцтво про розірвання шлюбу, яке зареєстровано 16.04.1999 року за №217.

З 01.09.2013 року по 30.06.2016 року ОСОБА_4 будучи неповнолітньою навчалася на денному відділенні Хмельницького кооперативного коледжу Хмельницького кооперативного торговельно-економічного інституту на контрактній основі. Строк закінчення навчання 30.06.2016 року. Договір щодо навчання ОСОБА_4 05.08.2013 року укладено між ОСОБА_5 (прізвище після укладення шлюбу «Кузьменко») та Хмельницьким кооперативним коледжем Хмельницького кооперативного торговельно-економічного інституту, згідно якого загальна вартість навчання становила 21 900 гривень. На момент подання позову до суду позивачем сплачено зазначені кошти в повному обсязі. Крім того, в період 2013-2016 р.р. позивачем сплачено 6 600 гривень за проживання доньки в гуртожитку. Загальна сума додаткових витрат на навчання та проживання в гуртожитку доньки ОСОБА_4 становить 28 500 гривень. Позивач не працює, одна утримує неповнолітню дитину, має тяжке матеріальне становище, має дохід від підсобного господарства, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь, в якості додаткових, половину вартості витрат, понесених нею на навчання та проживання в гуртожитку доньки ОСОБА_4, що становить 14 250 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, про дачу, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений судом завчасно у встановлений законом спосіб, про причини неявки суд не повідомили, заява про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходила. 15.08.2016 року представник відповідача ОСОБА_6 надав до суду заперечення на позовну заяву, зміст яких зводиться до того, що витрати, які позивач просить стягнути із відповідача в розмірі 14 250 гривень, за своєю природою не є додатковими витратами в розумінні ст.185 Сімейного кодексу України, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, ознайомившись із запереченнями на позовну заяву, дослідивши матеріали справи надавши правову оцінку відносинам, що складись між сторонами, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності та взаємозвязку приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.31). В подальшому шлюб між ними було розірвано. Даний факт сторонами не заперечується, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню в процесі розгляду справи.

Під час перебування в шлюбі у сторін по справі народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 4).

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 позивач уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище з «Кшановська» на «Кузьменко», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК №170135, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с.6).

Згідно виконавчого листа, виданого Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області 24.11.2011 року у справі №2-607/2011, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 01.09.2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.32).

05.08.2013 року між Хмельницьким кооперативним коледжем Хмельницького кооперативного торговельно-економічного інституту та ОСОБА_5 було укладено Договір №Б(дн)-3 про підготовку молодшого спеціаліста студента ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно п.5.2 якого вартість освітньої послуги за весь термін навчання в навчальному закладі становить 21 900 гривень (а.с.7).

Термін навчання ОСОБА_4 в Хмельницькому кооперативному коледжі Хмельницького кооперативного торговельно-економічного інституту, згідно довідки №851 від 08.06.2016 року, становив з 01.09.2013 року по 30.06.2016 року (а.с.5).

Позивачем протягом 2013-2016 р.р. було сплачено повну суму навчання ОСОБА_4 згідно Договору №Б(дн)-3 в розмірі 21 900 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи (а.с.9-14).

Крім того, позивач протягом 2013-2016 р.р. сплачувала за проживання ОСОБА_4 в гуртожитку під час навчання в Хмельницькому кооперативному коледжі, що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи (а.с.10-12, 16-20). Вартість такого проживання склала 6 600 гривень.

Загальний розмір витрат понесених позивачем за навчання доньки ОСОБА_4 в Хмельницькому кооперативному коледжі та за проживання в гуртожитку під час навчання в 2013-2016 р.р. склав 28 500 гривень (21 900+6 600).

Відповідно до довідки №606, виданої Дунаєвецькою селищною радою Хмельницької області 14.07.2016 року, ОСОБА_2 на території Дунаєвецької селищної ради не працює згідно запису трудової книжки (а.с.29). В трудовій книжці позивача міститься останній запис від 01.08.2012 року про звільнення з роботи за згодою сторін (а.с.34-39).

В позовній заяві позивач вказує на те, що вона не працює, сама утримує неповнолітню дитину, має тяжке матеріальне становище, отримує дохід від підсобного господарства.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимоги про стягнення аліментів не були подані, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, чи творчих нахилів, або у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналіз правової природи додаткових витрат на утримання дитини проведено Верховним Судом України у своїй Постанові від 24.02.2016 року у справі №6-1296цс15).

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (Постанова Верховного Суду України №6-1296цс15 від 24.02.2016 року).

До особливих обставин, з якими законодавець повязує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України).

Відповідно до Конвенції про права дитини, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка, зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обовязку сплати аліментів, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року № 6-186цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно зі ст. 43 Закону України «Про освіту», коледж є вищим навчальним закладом, який здійснює підготовку фахівців певного ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня).

Виходячи з наведеного, сам по собі вступ дитини на навчання до такого навчального закладу з метою здобуття відповідного ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня) не може безумовно свідчити, що витрати, пов'язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини і виникненням у зв'язку із цим обов'язків у батьків брати у них участь (ухвали ВССУ від 10.02.2016 року у справі №6-31769ск15, від 15.06.32016 року у справі №343/221о/15-ц). Навчання в коледжі та проживання у звязку з цим у гуртожитку не свідчить про особливі обставини, які обумовлюють несення другим з батьків з ким дитина не проживає додаткових витрат у порядку ст. 185 СК України.

Таким чином суд приходить до висновку що саме по собі навчання у коледжі та проживання у звязку з цим у гуртожитку не є особливими обставинами, що повязані зокрема з розвитком здібностей дитини чи її талантів а є намаганням /наміром/ здобути відповідну освіту.

Судом встановлено, що на підставі рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області 02.11.2011 року у справі №2-607/2011відповідачем на утримання доньки ОСОБА_4 сплачувались аліменти до 10 липня 2016 року, тобто до досягнення останньою повноліття.

Отже, оскільки рішенням суду з відповідача вже було стягнуто аліменти на утримання його неповнолітньої дочки (яка на даний час уже досягла повноліття), то на навчання аліменти, після досягнення дитиною повноліття стягуються лише у спосіб предявлення нового позову про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час її навчання, а не у вигляді додаткових витрат. Таку позицію висловлено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 25.12.2015 року у справі №6-46514св14 під головуванням ОСОБА_8

За таких обставин, з урахуванням того, що з відповідача за рішенням суду стягнуто аліменти на дитину до досягнення нею повноліття, підстав для покладення на нього обов'язку щодо участі у додаткових витратах, пов'язаних з навчанням дитини, в судовому засіданні не встановлено.

Аналізуючи матеріали справи суд вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що навчання ОСОБА_4 в навчальному закладівикликане саме особливими обставинами, суду не надано.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 88, 209- 215, ЦПК України, ст.ст. 141, 185, Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_3 половини вартості витрат на навчання та проживання в гуртожитку спільної доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 14 250 гривень в якості додаткових витрат на неповнолітню дитину відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: