АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Желепи О.В.

суддів: Рубан С.М., Заришняк Г.М.

при секретарі: Перетятько А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2016 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., відповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПрАТ «ПРОСТО-страхування» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з цивільним позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 3515,74 грн., та витрат по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що 15.04.2015 року позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 3515,74 грн. на користь ОСОБА_3, як потерпілої сторони у ДТП, що сталася з вини відповідача - водія забезпеченого транспортного засобу «BMW 525» д.н.з. НОМЕР_1. Підставою для позову зазначено не повідомлення відповідачем про страховий випадок у передбачений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2016 року позов Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в сумі 3515 (три тисячі п'ятсот п'ятнадцять) гривень 74 коп., судовий збір в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень, а всього 4833 (чотири тисячі вісімсот тридцять три) гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд безпідставно не задовольнив клопотання про витребування у позивача даних про звернення до них відповідача в телефонному режимі. Судом також не враховано, що відповідача не було запрошено для огляду ушкоджень транспортного засобу від ДТП, чим порушено принцип встановлення об'єктивної оцінки понесеної шкоди потерпілим від ДТП. Суд не вірно застосував норми права та не мотивував, чому не приймає позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 16 вересня 2015 року у справі №6-284цс15.

В судовому засіданні апеляційного уду відповідач та її представник доводи скарги підтвердили.

Представник позивача проти задоволення скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи 03.04.2014 року ПрAT «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_1 уклали договір, поліс № АІ/6472826 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «BMW 525» д.н.з. НОМЕР_1.

18.12.2014 року в м. Києві на проспекті Г.Сталінграду відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «HYUNDAI Accent», д.н.з. НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_3 та застрахований автомобіль «BMW525» д.н.з. НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_1

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 16.01.2015 року у справі №756/18067/14-п встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 18.12.2014 року в м. Києві на проспекті Г.Сталінграду сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1, яку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

18.12.2014 року ОСОБА_3 повідомила позивача про настання страхової події і 19.12.2014 року страховиком було проведено огляд транспортного засобу «HYUNDAI Accent», д.н.з. НОМЕР_2, про що складено акт №104574 (а.с.11).

В подальшому, 18.02.2015 року ОСОБА_3, яка зазнала матеріальної шкоди внаслідок пошкодження її власності (автомобіля «HYUNDAI Accent», д.н.з. НОМЕР_2), звернулась до ПрAT «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку зі страховим випадком, який стався 18.12.2014 року по договору страхування (полісу) серії АІ№6472826.

Зазначена вище подія була визнана страховою, про що 02.03.2015 року було складено Страховий акт №104574 та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі - 3515,74 грн.

Відповідно до виписки ПАТ «ВТБ Банк» від 15.04.2015 року ПрAT «ПРОСТО- страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 3515,74 грн. на користь ОСОБА_3

Таким чином, фактичні витрати страхової компанії, пов'язані з цим страховим випадком складають 3515,74 грн.

Згідно із ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема підпункту 38.1 (ґ). пункту 38.1 страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Судом було встановлено і відповідач не заперечувала, що вона не подавала до позивача заяву встановленого зразка, відомості про знаходження транспортного засобу та іншу інформацію, обов'язковість надання якої передбачена законом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновок суду, про наявність у позивача підстав, передбачених законом для звернення до відповідача з вимогами в порядку регресу відповідає цим обставинам.

Доводи апеляційної скарги , а також пояснення відповідача з приводу того, що вона прибула до позивача, проте їй не повідомили, що вона зобов'язана подати заяву встановленого зразка є недоведеними. Посилання відповідача на те, що вона не знала вимоги закону, а також про не надання позивачем при укладенні договору бланку заяви встановленого зразка, не свідчить про те, що відповідач з поважних причин не виконав свої обов'язки.

Не знання закону не звільняє відповідача від відповідальності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно не витребував інформацію про повідомлення відповідачем про факт ДТП в телефонному режимі, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що за законом повідомлення має відбуватись, шляхом подання заяви відповідного зразка та наданням для огляду транспортного засобу, або повідомлення про його місце знаходження. Таким чином, суд обґрунтовано не задовольнив таке клопотання, так як повідомлення відповідачем в телефонному режимі про факт ДТП не позбавляє позивача права на звернення з позовом в порядку регресу.

Не мають правового значення для вирішення даного спору також і посилання про неповідомлення відповідача про огляд позивачем пошкодженого транспортного засобу. Ні в суді першої інстанції ні в апеляційному суді відповідачка не довела, що позивач сплатив за пошкоджений нею в ДТП транспортний засіб необґрунтовано велику суму. Посилання в скарзі на те, що позивач обґрунтовував свої вимоги ст. 1172 ЦК України, яка не застосовується до даних правовідносин, колегія відхиляє, оскільки суд вирішив спір не на підставі цієї норми, а на підставі положень спеціального закону, які наведені вище. Посилання відповідача на те, що суд не врахував правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року в справі №6-284цс15 колегія суддів не приймає виходячи з наступного:

Так у правовій позиції в справі №6-284цс15 ВСУ прийшов до висновку про те, що «Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Оскільки судами у справі, яка переглядається, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.»

При цьому в постанові №6-186цс16 від 30.03.2016 року ВСУ прийшов до наступного висновку «Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Разом з тим за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає».

Тобто в наступних постановах, ВСУ послався на те, що лише наявність поважних причин, доведених документально, звільняє від обов'язку передбаченого Законом, відповідати, за завдану шкоду.

Колегія суддів також вважає за можливе відійти від правової позиції ВСУ, з приводу того, що лише факт необґрунтованої страхової виплати надає право страховику звертатись до винної особи з позовом в порядку регресу, тому, що в жодному з положень Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , який регулює це питання, законодавець не поставив в залежність від факту проведення необґрунтованої виплати, право страховиків на звернення з вимогами до винних осіб в поряду регресу.

Сам факт, не виконання винними водіями обов'язку , щодо подачі заяви та надання їх транспортних засобів на огляд може призводити до необґрунтованих виплат, а тому за таких обставин, винні водії за спеціальним законом можуть нести відповідальність за свої дії, якщо до них буде пред'явлений позов страховиками.

Таким чином, оскільки відповідач у строк та спосіб визначений підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив позивача про ДТП, доказів про поважність причин неможливості виконання своїх обов'язків не було надано, а тому позовні вимоги є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Інші доводи на правильність постановленого рішення не впливають.

Суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: