Ухвала

іменем україни

05 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 квітня 2007 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у борг 58 500 доларів США, які зобов'язався повернути не пізніше 16 жовтня 2007 року в установленому договором позики порядку та строки. Також 16 квітня 2007 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за договором позики, між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1. ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_3 була видана довіреність від 16 квітня 2007 року з правом продажу вказаного предмета іпотеки у разі порушення договору позики, однак обов'язки за договором позики щодо повернення позичених валютних цінностей в сумі 58 500 доларів США виконані у повному обсязі не були. Згідно з вищевказаною довіреністю 19 лютого 2009 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач передав шляхом продажу у власність ОСОБА_8 вказаний вище житловий будинок НОМЕР_1. Продаж здійснено за ціною 200 000 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 січня 2014 року визнано недійсними довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. 16 квітня 2007 року, зареєстровану за НОМЕР_2, видану ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_3, договір купівлі-продажу житлового будинку НОМЕР_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. 19 грудня 2009 року, зареєстрований за НОМЕР_2.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 січня 2014 року змінено. Рішення в частині визнання недійсної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ШироковоюВ.А. 16 квітня 2007 року, зареєстрованої в реєстрі за НОМЕР_2, виданої ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_3 скасовано, в цій частині у задоволенні позову відмовлено. Рішення в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку НОМЕР_1 змінено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_7, від імені якого діяв ОСОБА_3, та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. 19 лютого 2009 року, реєстровий НОМЕР_2.

Зважаючи на ухвалене судом апеляційної інстанції рішення від 16 грудня 2014 року у ОСОБА_3 виникло зобов'язання повернути ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 200 000 грн., отримані за договором купівлі-продажу, у зв'язку з чим вимоги ОСОБА_3 до боржника - ОСОБА_5 за договором позики залишилися незадоволеними.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив визнати причини пропуску строку позовної давності для пред'явлення ним вимог до боржника та іпотекодавця про стягнення заборгованості за договором позики і звернення стягнення на предмет іпотеки поважними, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі еквівалентній 93 417,00 доларів США та передбачену умовами договору неустойку в розмірі 273 750,00 грн.; в рахунок задоволення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 за договором позики та неустойки звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами обох інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено і нотаріально посвідчено договір позики, за яким останній отримав від ОСОБА_3 у борг 58500 доларів США і зобов'язався повернути їх в порядку та строки, передбачені умовами договору, а саме: по 2 250 доларів США не пізніше 16 числа кожного місяця в період з моменту укладення договору по 16 вересня 2007 року і 47 250 доларів США у термін до 16 жовтня 2007 року. Разом з цим, з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за договором позики того ж дня, між його батьком ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_7 передав останньому в іпотеку належний йому житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1.

Договором іпотеки передбачено, що у разі невиконання боржником у строк до 16 жовтня 2007 року зобов'язання за договором позики вчиняється виконавчий напис, після якого право власності на іпотеку переходить до іпотекодержателя.

13 січня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у сумі 45 000 доларів США та 3 465 грн за вчинення виконавчого напису. Того ж дня був вчинений виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки.

19 лютого 2009 року було вчинено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3, діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_7, продав предмет іпотеки ОСОБА_8, разом з цим, вказаний правочин було визнано недійсним на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року.

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с. 73).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», залишити без задоволення позовні вимоги із підстав пропуску строку позовної давності без поважних причин звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим, так як у разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду у позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції встановивши обґрунтованість позовних вимог, дійшов вірного висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності і не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску відповідного процесуального строку, а тому вірно застосував норми ст. 267 ЦК України та відмовив у позові за пропуском строку позовної давності, оскільки при розгляді справи представником відповідачів було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Разом з цим, суди дійшли вірного висновку, що право ОСОБА_3 на стягнення заборгованості виникло з 17 жовтня 2007 року, тоді як із позовом до суду останній звернувся лише у липні 2015 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій дотримано вимоги чинного законодавства та цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи та надана їм належна оцінка, а наведені у касаційній скарзі недоліки при розгляді справи не впливають на суть ухваленого рішення і висновків суду не спростовують. Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді касаційної інстанції не встановлено.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не вбачає підстав для скасування ухвалених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, так як вони ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 337, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська