Справа№ 524/5257/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права на проживання та встановлення порядку користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеною заявою.

Ухвалою судді від 29 серпня 2016 року вищезазначена заява залишена без руху.

Позивачу надано термін для усунення недоліків. Вимоги ухвали судді від 29 серпня 2016 року позивачем не виконані.

Не додано до позовної заяви документів, що підтверджують сплату судового збору в розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Пунктом 2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за предявлення до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується за ставкою - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551,20 грн.).

Згідно п.13 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Згідно п.26 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25.09.2015), законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Позивачем до позовної заяви додано копію квитанції про сплату судового збору №71 від 23.05.2016 року, проте оригінал в матеріалах справи відсутній, що не може бути належним доказом сплати судового збору та позбавляє суд можливості перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Позивачу необхідно було надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору або сплатити судовий збір у сумі 1102,40 грн., оскільки позивачем заявлено вимогу про визнання права на проживання (551,20 грн.), встановлення порядку користування житлом (551,20 грн.).

Враховуючи, що без усунення вказаних недоліків розгляд позовної заяви по суті неможливий, керуючись ст. 121 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Дійсну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права на проживання та встановлення порядку користування житлом визнати не поданою та повернути позивачу.

Розяснити, що згідно ч.5 ст.121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. Особи, які не були присутні при оголошенні ухвали мають право подати скаргу в пятиденний строк з моменту її отримання.

Суддя Ю.В. Рибалка