Єдиний унікальний номер 243/6106/14 Номер провадження 22-ц/775/1432/2016
Головуючий 1 інстанції Сидоренко І.О.
Категорія 5 Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Папоян В.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в:

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Виділено ОСОБА_2 в натурі частку майна, яке знаходилось у спільній частковій власності, а саме житлову кімнату літ 1-3 площею 9,5 кв.м, кухню літ 1-4 площею 7,7 кв.м, сіні літ 1-1 площею 3,8 кв.м, комору літ 1-2 площею 3.9 кв.м у житловому будинку літ. А-1, літню кухню з прибудовою літ. В,в, підвал, який розташований під коморою літ. 1-2, а також 1/2 частину горища житлового будинку літ А-1, розташованого за адресою АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_2 право власності на виділене майно. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, проігнорував висновки експерта Донецького НДІСЕ, фактично позбавивши відповідача житла, так як у квартирі відповідача відсутнє опалення, водопровід і житлова площа не відповідає санітарним нормам.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3, яка діє на підставі договору, в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги та просили рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову позивачеві відмовити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якого просить справу розглянути за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі договору, в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 16 листопада 2007 року у справі за позовом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_1 встановлений порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1: ОСОБА_6 виділені у користування кімната літ. 1-3 площею 9,5 кв.м, кухня літ. 1-4 площею 7,7 кв.м, сіни літ. 1-1 площею 3,8 кв.м, комора літ. 1-2 площею 3,9 кв.м, літня кухня з сінями літ. В.в, літня веранда літ. Г, сарай літ. Е, туалет під літ. 3 та підвал, який розташований під коморою, а ОСОБА_1 дві кімнати літ. 1-5 та 1-6 житловою площею 6,4 кв.м та 12,6 кв.м, веранда літ. 1-7 площею 9 кв.м., літня кухня з сінями та сараєм літ. Б,б,Д, туалет літ. Ж, залишено водопровід та горище у спільному користуванні; встановлено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1: земельна площа розділена на дві рівні частки по 453 кв.м, виділено ОСОБА_6 в користування частку земельної ділянки площею 453 кв.м під позначкою 1, а ОСОБА_1 залишено в користування частку земельної ділянки площею 453 кв.м під позначкою 2; зобов'язано ОСОБА_6 встановити окремий вхід до двору і перевстановити ганок, скласти ступені зі свого боку, а ОСОБА_1 зобов'язано встановити окремий вхід до двору зі свого боку, здійснити двірний отвір в стені веранди та скласти ступені ганку (а.с.17-18 т.1).

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2008 року вбачається, що після смерті ОСОБА_6 його донька ОСОБА_7 успадкувала зазначену вище 1/2 частку житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами (а.с.110 т.1).

За договором купівлі-продажу від 31 серпня 2010 року ОСОБА_2 придбав 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з належними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, правочин зареєстрований в Державному реєстрі правочинів (а.с.8-10 т.1).

З рішення виконавчого комітету Святогірської міської ради № 277 від 30 листопада 2011 року вбачається, що 1/2 частці житлового будинку по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_2 (а.с.128 т.1).

Позивачем ОСОБА_8 22 вересня 2011 року укладено договори на надання послуг по водопостачанню та водовідведенню, 17 червня 2015 року про користування електричною енергією в будинку за адресою АДРЕСА_2 (а.с.126,127 т.1).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 04 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, встановлення порядку користування земельною ділянкою, зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року дане рішення залишено без змін (а.с.83-87,88-90 т.1).

З висновку експерта № 34 від 02 лютого 2015 року судової будівельно-технічної експертизи (експерт ОСОБА_9.) вбачається, що можливий виділ в натурі ОСОБА_2 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, можливий виділ в натурі ОСОБА_2 житлової кімнати літ. 1-3 площею 9,5 кв.м, кухні літ. 1-4 площею 7,7 кв.м, сіней літ. 1-1 площею 3,8 кв.м, комори літ. 1-2 площею 3,9 кв.м в житловому будинку літ. А-1, літньої кухні з прибудовою літ. В, літ. в, підвалу, що розташований під комори літ. 1-2, за адресою АДРЕСА_1, з урахуванням того, що ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2 частка будинку (ідеальна доля). Запропонований варіант виділу в натурі 1/2 частки не наносить непорівнянну щодо вартості конструкції будинку шкоду будові, а також не вимагає ніяких технічних переобладнань та матеріальних затрат. Виділ в натурі ОСОБА_2 частки горища житлового будинку літ. А-1 можливий, загальна площа горища 43,7 кв.м, пропонується варіант виділу 1/2 горища (21,85 кв.м) по лінії розподілу приміщення житлового будинку з установкою перегородки з вогнетривких матеріалів по вищезазначеній границі, а також з обладнанням входу на горище з боку фасаду ОСОБА_1 (а.с.42-51 т.1).

З висновку експерта №535 від 01 лютого 2016 року додаткової судової будівельно-технічної експертизи (експерт ОСОБА_10.) вбачається, що відповідно до існуючих будівельних норм неможливо виділити частини будинку в окремі квартири, житловий будинок літ. А-1, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Фактично існуючи огорожі між співвласниками, які розділяють двір, надають можливість для входу на ділянки, проїзд для відповідача можливий тільки для його частини житлового будинку літ. А-1, як вбачається з матеріалів справи, в сараї літ.Д, який є власністю позивача, останній зберігає мотоцикл і човен, якими не має можливості виїжджати на вулицю через зведений відповідачем паркан, фактично не має можливості проїзду до сараю літ. Д, у позивача не має можливості обслуговувати свою частину житлового будинку, тому що одна із стін знаходиться зі сторони земельної ділянки, якою фактично користується відповідач (а.с.187-191 т.1).

Відповідно до акту від 27 квітня 2015 року горище будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 не має окремого входу з фасадної частини. Відповідно до акту від 12 жовтня 2015 року відбулося повторне обстеження будинку та встановлено, що горище будинку АДРЕСА_1 має два аналогічних входу з внутрішньої та фасадної сторони, однак вхід на горище з фасадного боку зашитий профлистом, на земельній ділянці відповідача ОСОБА_1 є металопластиковий водопровід з окремою врізкою в центральну водопровідну магістраль в колодці. На земельній ділянці ОСОБА_2 є пластиковий водопровід та труби водовідведення (каналізація) з окремою врізкою в центральну водопровідну магістраль в колодці (а.с.81,210 т.1).

З листа №1264/1281-1 від 27 листопада 2013 року КП «Донецьктеплокомуненерго» вбачається, що контролерами був проведений огляд ділянки за адресою АДРЕСА_2 та встановлено, що водокористування споживача ОСОБА_2 здійснюється шляхом окремої врізки з встановленим приладом обліку води, а водокористування споживача ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) відбувається з водопровідного колодязя старого водогону, що проходить по ділянці будівлі АДРЕСА_2 (а.с.211 т.1).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що існує технічна можливість виділу позивачеві 1/2 частини спірного домоволодіння, є підстава для припинення права спільної часткової власності.

З таким висновком суду погоджується апеляційний суд.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є співвласниками будинку по АДРЕСА_1 з належними господарськими та побутовими будівлями і спорудами по 1/2 його частки. Вказане нерухоме майно є об'єктом права спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Статтею 183 ЦК України зазначено, що подільною є річ яку можливо поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Суд першої інстанції, аналізуючи вищенаведені законодавчі положення, обґрунтовано дійшов висновку, що для виділу нерухомого майна в натурі та припинення права спільної часткової власності необхідно умови, а саме відсутність заборони, встановленої законом, та наявність технічної можливості такого виділу, тобто відсутність ознак неподільної речі.

Крім того, суд першої інстанції, проаналізувавши висновки експертиз №34 від 02 лютого 2015 року та №535 від 01 лютого 2016 року, зробив правильний висновок про те, що висновок експерта ОСОБА_9 є більш обґрунтованим та переконливим щодо допуску відповідно до Методики організації проведення судово-будівельних експертиз по цивільним справам ухилення від правил для нового будівництва в житлових будинках старої забудови, площа та висота приміщень яких менше вказаних норм, допускається розробка варіантів із збереженням існуючих висот і площ приміщень, всі старі забудови нормативам не відповідають, тому можуть бути ухилення від ДБН, в даному випадку ухилення не значне.

З матеріалів справи вбачається, що фактично спірний будинок розділений на дві частини та має два окремі входи, сторони мають окремі водопроводи та окремі входи на горище, сторони мають можливість користуватися кожний своєю частиною будинку, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що поділ будинку можливий, оскільки всі параметри дотримані, окрім незначного ухилення від ДБН, ніяких переобладнань робити не має необхідності, крім протипожежної перегородки на горищі.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що існує технічна можливість виділу позивачеві 1/2 частини спірного домоволодіння та припинення права спільної часткової власності.

Тож, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не враховано, що фактично відповідача позбавлено житла, так як у квартирі відповідача відсутнє опалення, водопровід і житлова площа не відповідає санітарним нормам, оскільки зазначені доводи спростовуються наведеними вище матеріалами справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді