У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання правочинів недійсними; за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2012 року визнано дійсним договір про надання споживчого кредиту від 19 червня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСибанк»), та ОСОБА_4 Стягнуто з нього на користь банку заборгованість за вказаним договором у розмірі 882 579 грн 65 коп. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2013 року вказане рішення суду першої інстанції в частині визнання договору про надання споживчого кредиту дійсним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Зазначав, що вказаним рішенням апеляційного суду було встановлено, що між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту від 19 червня 2008 року та цього ж дня на забезпечення виконання за кредитним договором укладено договір застави, предметом якого є належний йому на праві приватної власності транспортний засіб марки «Temsa Prestij». В той же час вказаним рішенням встановлено й те, що зазначені договори ним не підписувалися, що підтверджується висновками експертів, а договір про надання споживчого кредиту апеляційним судом визнано вчиненим, з огляду на те, що сторонами виконувались його умови.

Крім того, згідно з висновками судової почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 000428, встановлено, що підписи в оскаржуваних документах виконано не ним.

Посилаючись на наведене та на те, що він не укладав і не підписував заяви на переказ готівки, згідно з якими від його імені здійснювалося часткове погашення заборгованості та сплата відсотків, не отримував кредитних коштів і не проводив будь-яких платежів за спірним договором, не уповноважував жодну особу на укладання і підписання від його імені вказаних договорів, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення на укладання спірних правочинів, позивач просив визнати недійсними такі правочини: договір про надання споживчого кредиту від 19 червня 2008 року № 0; додаткові угоди від 19 червня 2008 року № 1, від 30 січня 2009 року № 1, від 30 січня 2009 року № 2; договір банківського рахунку від 19 червня 2008 року № 565092; договір застави транспортного засобу від 19 червня 2008 року № 0.

У квітні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк», яке в подальшому на підставі договору факторингу від 20 квітня 2015 року замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»), звернулося до суду з зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого останньому надано кредит в розмірі 98 556 доларів США, що в еквіваленті становило 478 331 грн 69 коп. зі сплатою 14,5 % річних строком до 19 червня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором споживчого кредиту, цього ж дня між сторонами укладено договір застави транспортного засобу №0, за змістом якого ОСОБА_4 передав в заставу банку належний йому на праві приватної власності транспортний засіб марки «Temsa Prestij».

Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_4 підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 13 березня 2013 року, яким стягнуто з боржника на користь банку грошові кошти у розмірі 882 579 грн 65 коп.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконує зобов'язань за кредитним договором, позивач просив стягнути на його користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 19 червня 2008 року у розмірі 135 501, 96 доларів США, пеню у розмірі 961 009 грн 30 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 2 019 058 грн 72 коп., з яких: 45 124, 16 доларів США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 14 657, 26 доларів США, що в еквіваленті становить 343 676 грн 32 коп., - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 26 328, 29 доларів США, що в еквіваленті становить 617 332 грн 98 коп., - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольняючи частково позов ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що договір про надання споживчого кредиту від 19 червня 2008 року є вчиненим, оскільки умови такого сторонами виконувалися, що встановлено рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2013 року, а тому між сторонами виникли договірні зобов'язання, при цьому у вказаній справі жодною зі сторін не заявлялось клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, на підставі висновків якої можна було з'ясувати обставини щодо належності підписів на спірному договорі ОСОБА_4, а відтак висновки інших експертиз, проведених поза межами розгляду вказаної справи, не можуть бути беззаперечними доказами вчинення підпису на оскаржуваному договорі іншою особою, а оцінюються в сукупності з іншими доказами у справі. З огляду на наведене та на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог банку, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, суди попередніх інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності для кожного виду стягнення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська