Ухвала

іменем україни

06 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Гримич М.К., Висоцької В.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, третя особа - директор Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету Зелений Володимир Миколайович, про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, зобов'язання поновити на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної (немайнової) шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 25 серпня 2011 року позивач був прийнятий на посаду викладача юридичних дисциплін Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрного університету. Наказом відповідача від 29 березня 2013 року ОСОБА_4 було встановлено кваліфікаційну категорію - викладача ІІ категорії, а наказом від 30 серпня 2011 року призначений завідуючим юридичною консультацією Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрного університету. Крім цього, позивач працював за сумісництвом юрисконсультом коледжу із зарплатою 50 % від посадового окладу.

У зв'язку з реорганізацією Дніпропетровського державного аграрного університету у Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет та відповідно до наказу відповідача від 04 лютого 2014 року Верхньодніпровський коледж Дніпропетровського державного аграрного університету реорганізовано у Верхньодніпровський коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету з 04 лютого 2014 року.

Разом з тим, про наступне звільнення з роботи позивачу повідомили під час перебування на лікарняному. Крім того, у самому наказі від 07 вересня 2015 року «Про звільнення в зв'язку із скороченням чисельності працівників» допущено цілу низку грубих порушень трудового законодавства. ОСОБА_4 вважає, що у відповідача були відсутні належні та допустимі докази об'єктивних змін в організації виробництва та праці, а винесені накази є недійсними, оскільки не відповідають обґрунтуванню скорочення чисельності викладачів коледжу.

Крім того, ОСОБА_4 одночасно із попередженням про наступне вивільнення не було запропоновано іншу роботу, яка була запропонована лише 10 серпня 2015 року, проте і вона не відповідає його освітньому рівню.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконними та скасувати накази від 07 вересня 2015 року «Про звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності працівників» та від 09 вересня 2015 року «Про внесення змін до наказу», зобов'язати відповідача поновити його на посаді викладача юридичних дисциплін Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, стягнути з останнього на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 вересня 2015 року по 12 листопада 2015 року в розмірі 5 575,94 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 25 серпня 2011 року згідно наказу від 01 серпня 2011 року ОСОБА_4 був прийнятий на посаду викладача юридичних дисциплін Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрного університету.

Наказом Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрного університету від 29 березня 2013 року ОСОБА_4 було встановлено кваліфікаційну категорію - викладача ІІ категорії.

У зв'язку з реорганізацією Дніпропетровського державного аграрного університету у Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет та відповідно до наказу відповідача від 04 лютого 2014 року Верхньодніпровський коледж Дніпропетровського державного аграрного університету реорганізовано у Верхньодніпровський коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету з 04 лютого 2014 року.

25 травня 2015 року відповідачем було видано наказ про скорочення чисельності працівників, відповідно до умов якого скорочено чисельність працівників коледжу на 2 одиниці викладачів циклової комісії юридичних дисциплін та на 1 одиницю викладача циклової комісії загальноосвітніх дисциплін, які викладають у студенів за спеціальністю «Провознавство». Підставою видачі цього наказу є обґрунтування скорочення від 22 травня 2015 року та довідка про контингент студентів від 10 травня 2015 року. Питання щодо скорочення численності працівників обговорювалось на засіданні профспілкового комітету (протокол від 25 травня 2015 року), згідно якого ухвалене рішення про надання згоди дирекції Верхньодніпровським коледжем Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету про початок процедури скорочення чисельності викладачів циклової комісії юридичних дисциплін та викладачів, які викладають у студентів спеціальності «Правознавство».

19 червня 2015 року було видано наказ про попередження працівників коледжу про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням штату, яким, у тому числі і позивача, було попереджено про наступне вивільнення. На зворотній стороні цього наказу позивачем власноручно зроблено запис про те, що він з наказом ознайомлений та не згоден з ним у зв'язку з його невідповідністю законодавству.

10 серпня 2015 року відповідач звернувся до профкому з проханням дати згоду на звільнення працівників, що підлягали скороченню, в тому числі і позивача.

20 серпня 2015 року, тобто в межах встановленого законом 15-денного строку, було проведено засідання профспілкового комітету, про дату та місце якого позивач був повідомлений. Відповідно до протоколу від 20 серпня 2015 року засідання профкому призначено на 25 серпня 2015 року в зв'язку з неявкою позивача та іншого працівника.

Разом з тим, ОСОБА_4 від запропонованої посади заступника директора з господарської частини та від 118 учбових годин відмовився.

07 вересня 2015 року ОСОБА_4 був звільнений з посади викладача правових дисциплін згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності працівників. В тексті зазначеного наказу була вказана дата звільнення - з 07 вересня, тобто була допущена описка - не зазначено рік звільнення.

Наказом від 09 вересня 2015 року були внесені зміни до наказу від 07 вересня 2015 року, згідно яких дату звільнення позивача зазначено 07 вересня 2015 року та вказано, що позивач звільнений з посади викладача юридичних дисциплін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, установивши наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_4 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень ст. 49-2 КЗпП України.

Судами також вірно встановлено, що при вирішенні питання про визначення працівників, які підлягали скороченню враховані вимоги ст. 42 КЗпП України щодо переважного права залишення на роботі, яке надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, оскільки позивач мав ІІ категорію викладача та не мав утриманців, в той час як інші працівники мали першу та вищу категорію.

Один із способів ефективного використання трудових ресурсів - впровадження таких форм організації праці, як сумісництво та суміщення професій (посад).

Разом з тим, слід розрізняти поняття «сумісництво» і «суміщення».

Так, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина за наймом.

Суміщення професій (посад) - можливість виконання працівником на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) або обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи.

Судами встановлено, що із зарплатою 50 % від посадового окладу на посаду юрисконсульта позивач був прийнятий не за сумісництвом, а за суміщенням, що підтверджується копією наказу від 20 січня 2015 року.

Додаткова робота в порядку суміщення провадиться працівниками за одним трудовим договором, на одному підприємстві, в установі, організації поряд з основною роботою і в межах установленої тривалості робочого дня. З таким працівником окремий трудовий договір не укладається, видається тільки наказ про допущення працівника до роботи за суміщенням, при цьому запис у трудову книжку про роботу за суміщенням не вноситься.

За таких обставин, суди дійшли вірного висновку, що при звільненні з основної роботи працівник звільняється і з роботи, яку він виконує за суміщенням.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

М.К. Гримич

В.С. Висоцька