Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2422/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 39 Доповідач Товянська О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Косигіної Л.М.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання факту прийняття спадщини, визнання факту не прийняття спадщини, визнання права власності на майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2015р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом. Просили встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнати факт прийняття спадщини, визнати факт не прийняття спадщини, визнати право власності на майно. Зазначали, що ОСОБА_5 є матірю ОСОБА_1, 05.08.1996р.н., ОСОБА_3, 31.10.2003р.н. 27.10.2005р. вона придбала земельну ділянку пл..1000м2 по вул. Квітнева,9 у с.Зарічани Житомирського району Житомирської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В період з 2005р. по 2008р. ОСОБА_5 побудувала двоповерховий житловий будинок заг. пл.241,6м2, житловою пл.93,5м2. З початку 2011р. разом з позивачами постійно проживала у спірному будинку. 29.05.2014р. вона померла. Позивачі вказують, що ОСОБА_4 відібрала правовстановлюючі документи на спадкове майно та претендує на 1/3ід.ч., заяву про прийняття спадщини в строк не подала. Вважають, що порушені їх права як спадкоємців по закону.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 червня 2016р. позов задоволено частково. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 в період з початку 2011р. по 29.05.2014р. по вул. Квітневій, 9 у с. Зарічани Житомирського району, визнано за ними право власності в рівних частках на вказані земельну ділянку пл.1000м2 і житловий будинок. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Зазначає, що звернулася до Другої нотконтори для отримання свідоцтва про спадщину у своїх інтересах та інтересах позивачів. Місце фактичного проживання трьох спадкоємців підтверджено довідкою ЖБК «Полісся». Місцем відкриття спадщини є місце реєстрації і постійного проживання ОСОБА_5 з дітьми і матірю АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольнивши частково позовні вимоги, суд виходив із того, що матеріалами справи доведено, що місцем постійного проживання дітей та колишнього чоловіка ОСОБА_5, був належний їй на праві приватної власності житловий будинок у с. Зарічани.

Проте такий висновок не відповідає матеріалам справи.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_5 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, були батьками двох дітей ОСОБА_1, 05.08.1996р.н., і ОСОБА_3, 31.10.2003р.н. ОСОБА_5 розірвали шлюб 21 травня 1998р. (а.с.56).

За договором купівлі-продажу ОСОБА_5 27 жовтня 2005р. придбала у с.Зарічани Житомирського району Житомирської області по вул.Квітневій,9 земельну ділянку пл.1000м2, призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.13). У період з 2005р. по 2008р. вона побудувала житловий будинок і 10 червня 2008р. отримала свідоцтво про право власності на спірне будинковолодіння (а.с.14).

29 травня 2014р. ОСОБА_5 померла (а.с.8).

Відповідно до ст.ст.1218,1268,1261,29 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та батьки. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно з п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України від 03.03.2004р. №20/5 (в чинній на момент видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом редакції) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Судом встановлено і матеріалами справи доведено, що, як видно із листа Зарічанської сільської ради №242 від 05.05.2015р., «ОСОБА_5, ОСОБА_2 та їх діти у с.Зарічани Житомирського району по вул.Квітневій,9 не були зареєстровані, до сільської ради взагалі не звертались.» Після смерті матері - ОСОБА_5, рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №245 від 09.07.2014р. старшому сину ОСОБА_1, 05.08.1996р.н., було надано статус дитини-сироти. Владислав із 01.09.2011р. навчався у Житомирському кооперативному коледжі бізнесу і права. Оплату освітніх послуг за навчання здійснювала його мати ОСОБА_5, «проблемами навчання переймалась його бабуся ОСОБА_4, яка постійно відвідувала батьківські збори, спілкувалась із класним керівником,.. дбала про належний зовнішній догляд, матеріальне забезпечення». У Договорі ТКД-9-13/11 від 01.08.2011р. про підготовку молодшого спеціаліста місцем проживання ОСОБА_5 вказано АДРЕСА_2. Даючи колишній дружині ОСОБА_5 дозвіл на виїзд дітей за кордон, ОСОБА_2 20.05.2010р. вказав місцем їх проживання також зазначену адресу по вул..Хлібній. В усіх медичних документах ОСОБА_5 під час хвороби і до дня смерті обслуговувалась лікарями тільки по вул.. Хлібній. Поховання також було здійснено її матірю ОСОБА_4 із цієї квартири. Молодший син ОСОБА_6 навчається у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №19 із 01.09.2011р. по теперішній час і весь цей період проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Довідка ЖБК «Полісся» від 11.03.2015 року підтверджує реєстрацію ОСОБА_5 та її дітей у вказаному житлі.

На підставі наведеного не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання позивачів у належному їх покійній матері спадковому будинку у с. Зарічани із початку 2011р. і до дня її смерті.

Оскільки ОСОБА_1 на день відкриття спадщини був неповнолітнім, а ОСОБА_3 - малолітнім, тому вони є такими, що прийняли спадщину після смерті своєї матері.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Дане рішення не перешкоджає позивачам звернутись у встановленому законом порядку до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Відповідачка їх право на спадщину не оспорює.

За таких обставин звернення до суду з такими вимогами є передчасним.

В решті вимог рішення не оскаржується.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,314,316,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 червня 2016 року в частині встановлення факту постійного проживання та визнання права власності скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 у позові за безпідставністю. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: