Справа №477/740/16-ц 18.08.2016 18.08.2016 18.08.2016
Провадження №22-ц/784/1950/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства «Мегабанк»

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року у цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства «Мегабанк»

до ОСОБА_3, ОСОБА_4

(треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Регіональні центри УМВС України в Миколаївській, Одеській та Київській областях)

про звернення стягнення на предмет застави та вчинення інших, повязаних з цим дій

У С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ПАТ «Мегабанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та вчинення інших, повязаних з цим дій.

Позивач зазначав, що 6 червня 2007 року між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 139В/2007, за яким ОСОБА_3 отримала 32 219 доларів США зі сплатою 13, 5 % річних строком до 5 червня 2014 року. На забезпечення виконання позичальницею кредитних зобовязань, цього ж дня між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави № 78/2007-з, відповідно до умов якого в заставу банку передано автомобіль марки Honda, модель Civic 1.8 тип легковий Комбі-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, чорного кольору, № кузова SHHFK28807U028972, № двигуна R18А22033741.

У звязку з невиконанням позичальницею кредитних зобовязань, заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2012 року з ОСОБА_3 та інших солідарних боржників стягнуто загалом 293 308, 93 грн. та звернуто стягнення на предмет застави. В процесі примусового виконання судового рішення встановлено факт продажу заставного автомобіля фізичній особі ОСОБА_5, а згодом іншим особам - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Внаслідок перереєстрації автомобілю НОМЕР_2, а при останньому знятті з обліку для реалізації - тимчасовий державний номер №10 ВО 0404.

Посилаючись на неможливість виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет застави у звязку продажем та перереєстрацією автомобіля, банк просив звернути стягнення 293 308, 93 грн. заборгованості на автомобіль марки Honda, модель Civic 1.8 тип легковий Комбі-В, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2007 року випуску, чорного кольору, № кузова SHHFK28807U028972, № двигуна R18А22033741, тимчасовий номер № 10 ВО 0404 шляхом надання банку права продати вказаний транспортний засіб будь-якій особі-покупцю від імені ОСОБА_4 з наданням банку всіх повноважень продавця, в тому числі надання права зняти транспортний засіб з реєстраційного обліку в будь-якому регіональному сервісному центрі МВС України на території України, а також вчинити всі інші юридично значимі дії щодо зняття транспортного засобу з реєстраційного обліку. Вилучити у ОСОБА_4 автомобіль, свідоцтво про реєстрацію і ключі від нього та передати його у володіння банку.

Представник відповідачки ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на те, що судовим рішенням кредитну заборгованість стягнуто, а автомобіль вибув з володіння ОСОБА_3 без її волі.

Представник регіонального сервісного центру МВС України в Миколаївській області проти задоволення позову заперечував, посилаючись на ідентичність автомобіля та відсутність передбачених законом підстав для надання банку права здійснення продажу спірного автомобіля та зняття його з реєстрації від імені власника.

Відповідачка ОСОБА_4, треті особи та представники третіх осіб у судові засідання не зявлялись, своєї думки стосовно позову не висловили.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року відмовлено у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави та про зобовязання відповідачки ОСОБА_8 до передачі свідоцтва про реєстрацію та ключів від транспортного засобу.

В апеляційній скарзі банк просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт посилався на те, що відчуження спірного автомобіля здійснювалось з порушенням умов застави, останній власник не є добросовісним набувачем, а застава зберігається і для нового власника. При цьому висновок суду про наявність шахрайських дій не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 6 червня 2007 року між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 139В/2007 та договір застави № 78/2007-з автомобіля марки Honda Civic 1.8, 2007 року випуску, тип легковий-комбі-В, чорного кольору, № кузова SHHFK28807U028972, обєм двигуна 1799, реєстраційний номер НОМЕР_4. Обтяження зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 7- 18).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2012 року з ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 як солідарних боржників на користь банку стягнуто 274 800, 03 грн. кредитної заборгованості, з ОСОБА_3 стягнуто 17 899, 40 грн. штрафу та розподілено судові витрати. Стягнення 274800,03 грн. кредитної заборгованості звернуто на предмет застави автомобіль марки Honda Civic 1.8 з зазначенням його ідентифікаційних ознак і реєстраційного номера та наданням банку певних повноважень, необхідних для реалізації права продажу предмета застави іншій особі-покупцю (а.с. 23-25).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2013 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2012 року залишено без змін (а.с. 25-26).

У березні 2013 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ відкрито виконавчі провадження (а.с. 31, 32, 33) та вчинялись дії щодо арешту та розшуку предмета застави (а.с.34,35).

1 квітня 2015 року спірний автомобіль (з реєстраційним номером ВЕ1444АА) зареєстровано на імя нового власника ОСОБА_5Н.(а.с. 102-105), у травні 2015 року на імя ОСОБА_6 (реєстраційний номер НОМЕР_5) (а.с. 97-101), 3 листопада 2015 року на імя ОСОБА_11 (а.с. 126-128), а 16 грудня 2015 року - на імя ОСОБА_4 (реєстраційний номер ВН7227 СК) (а.с. 39,133).

9 березня 2016 року автомобіль знято з реєстрації для реалізації та видано тимчасовий номерний знак 10 ВО 0404 (а.с. 94).

Отже, встановлені обставини свідчать про те, що стягнення кредитної заборгованості ОСОБА_3 у розмірі 274 800, 03 грн. вже звернуто на предмет застави автомобіль марки Honda Civic 1.8 з ідентифікаційними ознаками (рік випуску, тип, № кузова, номер двигуна тощо) за рішенням суду від 12 вересня 2012 року.

Зміна реєстраційних номерів (номерних знаків) заставного автомобіля, які виконують не ідентифікаційну, а лише облікову (реєстраційну) функцію, не перетворює транспортний засіб на інше майно та не потребує повторного вирішення судом питання щодо звернення стягнення на нього.

Труднощі при виконанні судового рішення від 12 вересня 2012 року за цих обставин, при необхідності, можуть бути усунуті шляхом застосування правил розділу VІ ЦПК.

Колегія суддів також вважає, що не можуть бути достатньою підставою для повторного звернення стягнення на предмет застави і правила статті 27 Закону «Про заставу».

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна та умови збереження обтяженням сили для нового власника ( частина 3 статті 9 Закону).

Аналіз зазначених норм та судова практика (постанова ВСУ від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14, від 3 квітня 2013 року у справі №6-7цс13 та інш.) дають підстави для висновку, що стаття 27 Закону «Про заставу» регулює правовідносини при переході права власності на предмет застави на законних підставах (наприклад, при здійсненні ліквідаційної процедури, внаслідок проведення прилюдних торгів, за правилами спадкування тощо).

Саме законність переходу права власності на заставне майно породжує у покупця всі права та обовязки нового власника, у тому числі і заставні.

Підставою своєї вимоги позивач зазначав низку незаконних угод щодо відчуження заставного майна, що мають ознаки нікчемності, укладених протягом 2015 року всупереч зареєстрованих обтяжень та без згоди банку.

Отже, спірними є правовідносини, що випливають з дійсності або недійсності угод з відчуження заставного майна, підстав застосування наслідків нікчемного правочину або витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 216, 388 ЦК) .

Правила статті 27 Закону «Про заставу» на правовідносини з укладення незаконних угод не розповсюджуються.

Вимог про встановлення нікчемності правочинів з застосуванням тих чи інших наслідків позивач не заявляв.

Таким чином, колегія суддів вважає, що після реалізації заставодавцем права на звернення стягнення на предмет застави за судовим рішенням, правовідносини з незаконного відчуження заставного майна, маючи ознаки нікчемних правочинів, нормами статті 27 Закону «Про заставу» не регулюються, а тому вимоги про повторне звернення стягнення на предмет застави з підстав, зазначених в цій нормі, задоволенню не підлягають.

Тому не можна погодитись і з доводами апелянта про обрання ним належного способу захисту порушеного права, яким вважає правила статті 27 Закону «Про заставу».

Всі інші доводи грунтуються на обраному позивачем способі захисту порушеного права, а тому за вищеназваних підстав правового значення не мають.

Таким чином, хоча і не з усіма висновками суду щодо підстав відмови в позові можна погодитись, але основний висновок про відсутність підстав для задоволення позову відповідає обставинам справи.

Проте, дійшовши вірного висновку про відсутність підстав для повторного звернення стягнення на заставне майно, суд першої інстанції в резолютивній частині судового рішення не зазначив висновків щодо вимог позивача про вилучення спірного автомобіля у відповідачки ОСОБА_4, відмовивши лише у вимогах про зобовязання передати свідоцтво про реєстрацію та ключі.

Вилучення майна, на яке звернуто стягнення, може мати місце в процесі виконання судового рішення та регулюється нормами виконавчого законодавства, а тому вимога про вилучення майна, яка за змістом позовної заяви є наслідком задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволенню не підлягає.

Отже, рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Мегабанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року в частині зобовязання ОСОБА_8 до передачі у володіння ПАТ «Мегабанк» свідоцтва про реєстрацію та ключів від транспортного засобу змінити, виклавши в такій редакції.

У задоволенні позовних вимог про вилучення у ОСОБА_4 автомобіля марки Honda, модель Civic 1.8, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключів відмовити.

Рішення в частині відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на заставне майно залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

ОСОБА_12