Номер справи 623/3997/15-ц
Номер провадження 2/623/48/2016
РІШЕННЯ

іменем України

22 січня 2016 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бутенка В.М.

при секретарі судового засідання Костенко В.В.

судового розпорядника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 003-20521-180210, -

в с т а н о в и в:

27 серпня 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі уповноважена особа Фонду, ПАТ «Дельта Банк» відповідно) в інтересах ПАТ «Дельта Банк» звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18 лютого 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 003-20521-180210, відповідно до умов якого банк відкрив ОСОБА_2 картковий рахунок № 6004 в національній валюті гривні та видано відповідну платіжну картку, пін-код до картки, здійснює обслуговування з використанням картки Vіза Класичний, відкрив Держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000,00 грн та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3 000,00 грн із сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки 29,90% річних, а Держатель зобов'язується повернути отримані в рахунок відновлюваної кредитної лінії кредитні ресурси та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами до повного виконання зобовязань за цим договором.

Свої зобовязання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконала, унаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором станом на 06.07.2015 року у розмірі 1 638 грн 44 коп., яка складається з: - 296,03 грн заборгованість за тілом кредиту; - 680,30 грн заборгованість за прострочене тіло кредиту; - 662,11 грн заборгованість за відсотками; - 0,00 грн заборгованість за комісією.

Виконавчою дирекцією Фонду 2 березня 2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» і призначено уповноважену особу для вжиття заходів щодо повернення заборгованості позичальників перед банком.

Уповноважена особа Фонду просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» 1 тис. 638 грн 44 коп., судові витрати покласти на відповідача.

(а.с. 2-3, 28)

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, на заочне рішення позивач згоден.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала і просить суд у задоволенні позову відмовити.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України.

Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмовлення позивачу у задоволенні позову з наступних підстав.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч.2 ст. 3 цього Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Разом з тим, відповідно до пунктів 2, 5 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право:

- укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;

- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені ст. 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується. Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2 березня 2015 року прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» і призначено уповноважену особу для вжиття заходів щодо повернення заборгованості позичальників перед банком (а.с. 9-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Як встановлено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи встановлено, що 18 лютого 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 003-20521-180210, відповідно до умов якого банк відкрив ОСОБА_2 картковий рахунок № 6004 в національній валюті гривні та видано відповідну платіжну картку, пін-код до картки, здійснює обслуговування з використанням картки Vіза Класичний, відкрив Держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000,00 грн та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3 000,00 грн із сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки 23,90% річних, а Держатель зобов'язується повернути отримані в рахунок відновлюваної кредитної лінії кредитні ресурси та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами до повного виконання зобовязань за цим договором (а.с. 4-5, 6-7, 13-14).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором у ОСОБА_2 станом на 06.07.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 1 863 грн 44 коп., яка складається з:

- 296,03 грн заборгованість за тілом кредиту;

- 680,30 грн заборгованість за прострочене тіло кредиту;

- 662,11 грн заборгованість за відсотками;

- 0,00 грн заборгованість за комісією;

- 225,00 грн пеня.

(а.с. 8)

Відповідно до п. 5.2 договору цей договір набуває чинності з дати його укладання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами зобовязань за цим договором (а.с. 6).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно представленого позивачем розрахунку позову ОСОБА_2 з 01.06.2011 року по 29.02.2012 року заборгованості ні по кредиту ні по відсотках не існує, оскільки відповідач здійснила останні платежі 14.04.2011 року в сумі 3 006,69 грн та 05.05.2011 року в сумі 13,34 грн, чим повністю виконала зобов'язання за кредитним договором (а.с. 8).

На підтвердження своїх вимог та заперечень на вимоги відповідача позивачем надано витяг по рахунку приватного клієнта ОСОБА_2 за період з 08.11.2006 року по 08.10.2015 року (а.с. 28, 29-36).

Постановою Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року п. 11 «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 судам розяснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки рішення про відмову у задоволенні позову, як з підстав необґрунтованості позовних вимог, так і у звязку з пропуском строку позовної давності є взаємовиключними, тому при вирішенні позову одночасно застосовуватися не можуть.

Матеріали справи містять квитанцію про сплату відповідачкою останнього платежу за кредитним договором від 13 квітня 2011 року у розмірі 3 006 грн 69 коп. (а.с. 23).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про застосування наслідків спливу позовної давності згідно ч.3 ст. 267 ЦК України ( а.с. 45).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) та що останні платежі здійснено 14.04.2011 року в сумі 3 006,69 грн та 05.05.2011 року в сумі 13,34 грн, а дія картки закінчилась 18.02.2011 року.

Згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При розгляді справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 березня 2014 року по справі №6-14 цс 14, в який зазначено наступне: відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору

Суд вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду.

Так, останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 сплачено 05.05.2011 року, строк позовної давності пропущено, оскільки з позовом позивач звернувся лише 27 серпня 2015 року, після спливу трьох років.

З урахуванням наведеного, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

У відповідності до ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статями 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 003-20521-180210.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене в строк 10 днів з дня отримання копії рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області.

Головуючий: суддя -