ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2437/16-ц
Провадження № 2/362/1721/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Корнієнка С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили права на користування житлом,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вимогами про визнання відповідача таким, що він втратив право користування будинком АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вона є власником спірного домоволодіння, а відповідач - її син, понад рік не проживає в будинку, фактично починаючи з 2003 року, виїхавши в іншій будинок в іншій місцевості.

Позивачка та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали, наполягаючи на тому, що оскільки відповідач в будинку не проживає, то правові підстави продовжування користування ним у нього відсутні, у зв'язку з чим, позивач, як власник спірного домоволодіння, має право вимагати визнати його таким, що той втратив право на користування ним. Разом з тим позивач визнала, що право власності на спірний будинок в порядку спадкування після смерті у грудні 2012 року її чоловіка та батька відповідача вона не оформила до теперішнього часу через відсутність коштів. На її думку відповідач не має прав на спадкування батьківського будинку.

Представник відповідача вимогу позову не визнала, пояснивши, що через реєстрацію відповідача у спірному будинку на час смерті батька та чоловіка позивача він вважається таким, що прийняв спадщину, що підтверджується реєстрацією його заяви в Гребінківської державній нотаріальній конторі та на даний час він збирає необхідні документи для оформлення спадщини на певну частину спірного житлового будинку, а тому, підстав для визнання його таким, що він втратив право на користування спірним житлом відсутні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого майнового права чи інтересу.

У відповідності до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положенням ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст.158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Згідно до ст. ст. 64, 156 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до положень ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Положеннями ч. 2 цієї ж статті зазначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим, згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Приймаючи по справі рішення суд також враховує положеннст.1216 ЦК України, за якою спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до положень ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Як вбачається з положень ч.ч.3 і 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 з 30.10.2002 року, що підтверджується відповідною відміткою з будинкової книги, а також відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Київській області.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 грудня 1999 року, виданого державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 5664, житловий будинок АДРЕСА_1, був успадкований чоловіком та батьком позивача - ОСОБА_3.

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчим комітетом Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

З огляду матеріалів спадкової справи № 107/2013 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 до Гребінківської державної нотаріальної контори звернулися обидві сторони по справі.

Таким чином, суд критично ставиться до заперечень сторони позивача, оскільки обставини не проживання відповідача в спірному будинку не можуть бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом через прийняття ним спадщини після смерті свого батька - частини спірного будинку АДРЕСА_1.

Крім того, на думку суду, у позивача, який на час звернення не оформив спадкових прав на спірне житло, відсутні правові підстави для зазначеного звернення до суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3,10, 11, 60, 61, 79, 88, 212-215, 218, 221, 223, 294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги або закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.