Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

іменем україни

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно.

Вказала, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки на час смерті батька з ним не спілкувалася; її батьки розлучені, а з 05 лютого 1985 року ОСОБА_6 проживав окремо з іншою сім'єю. Позивачка вважала причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, а тому просила суд визначити їй додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, додатковий строк у два місяці, який рахувати з дня набрання законної сили цим рішенням суду, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

З апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_5, яка є дружиною померлого ОСОБА_6, посилаючись на те, що оскаржуваним заочним рішенням порушено її, як дружини померлого, та її сина законні права на спадкове майно.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив із відсутності у позивачки на час відкриття спадщини належних документів, які є необхідними для подачі до нотаріуса заяви про її прийняття, оскільки ОСОБА_6 останні роки його життя не спілкувався з позивачкою та проживав з іншою сім'єю, що об'єктивно виключало для неї можливість прийняти спадщину у встановленому законом порядку, дійшовши висновку про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є рідною донькою ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до повторного свідоцтва про народження від 21 лютого 2006 року серії НОМЕР_1 (а. с. 7).

З матеріалів спадкової справи ОСОБА_6 № 1445/2013 вбачається, що 13 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою державного нотаріуса Мусієнко К.П. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 40).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вирішуючи позовні вимоги про надання додаткового строку для прийняття спадщини, суд розглянув спір із залученням в якості відповідача територіальної громади в особі міської ради.

З апеляційної скарги ОСОБА_5 вбачається посилання заявниці на те, що вона проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на час його смерті, який був її чоловіком, а відтак відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину.

Відповідно до ст. 1261 у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З огляду на вказане колегія суддів касаційного суду вважає, що суди попередніх інстанцій на зазначене вище уваги не звернули та, розглядаючи спір у відсутності належних відповідачів, були позбавлені можливості перевірити доводи та заперечення щодо причини пропуску строку на прийняття спадщини, а тому судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська