Справа № 648/738/16-ц
Провадження № 2/648/238/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Білозерський районний суд Херсонської області

в складі головуючого - судді: Сокирко Л.М.

при секретарі: Онофрійчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Білозерка Херсонської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 3 лютого 2016 року звернувся з вказаним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 25 серпня 2015 року він позичив ОСОБА_2 гроші в сумі 5500 грн. На підтвердження отримання коштів, відповідачка особисто написала розписку.

Згідно вказаної розписки, відповідачка зобовязалася повернути йому грошові кошти в строк до 2 вересня 2015 року.

В порушення взятих на себе зобовязань, відповідачка в строк, вказаний в розписці, грошові кошти йому не повернула, зобов'язання фактично не виконала, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України, він має право на одержання від позичальника боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 11071 грн. 50 коп. та трьох процентів річних з простроченої суми в сумі 67 грн. 35 коп.

Просив стягнути з відповідачки на його користь борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 11071 грн. та три проценти річних з простроченої суми в сумі 67 грн. 35 коп., а також витрати на правову допомогу в сумі 400 грн та по сплаті ним судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

В судове засідання позивач не прибув, однак подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги задовольнити, не заперечував, щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідачка в судове засідання на повторний виклик не прибула, хоча про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчать розписки про отримання нею судових повісток. Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним у момент передачі грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За загальним правилом, договір позики підтверджується наданням боргового документа позичальника або іншим, підписаним позикодавцем документом, який засвідчує передачу йому певної грошої суми.

Борговим документом за договором позики можуть бути розписки, квитанції, будь-які інші письмові документи, що підтверджують одержання боржником грошей, речей, зокрема їх кількість, рід та якість, а також волевиявлення боржника повернути отримані у борг гроші, речі (на визначену дату чи визначений моментом витребування).

Борговий документ можна вважати письмовою формою договору позики лише тоді, коли на ньому є відповідний напис кредитора або коли кредитор надасть боржникові контрозписку про отримання розписки останнього, які визнаються відповідно офертою і відповіддю на оферту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Позивач в обгрунтування своїх вимог надав суду розписку від 25 серпня 2015 року, згідно якої, ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 гроші в сумі 5500 грн., які зобов'язувалася повернути до 2 вересня 2015 року.

Дану розписку суд розцінює, як борговий документ, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми боргу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення збитків, завданих інфляцією та трьох процентів річних з простроченої суми. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такий правовий висновок зроблений Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №113цс14, який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із платежів, які необхідно зробити в різні періоди, кожен платіж збільшується на величину індексу інфляції за відповідний період, а результати додаються.

Розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, зроблений позивачем, суд вважає правильним.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою ним при пред`явленні позову 551 грн. 20 коп. судового збору.

Одночасно суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

У абз. 3 пункту 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід врахувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні докази того, що між позивачем та представником Приватного підприємства «Юридичне бюро» Астрея» було укладено договір про правову допомогу та, що представник Приватного підприємства «Юридичне бюро» Астрея» є адвокатом чи іншим фахівцем у галузі права.

Відсутність вищезазначених доказів, а також розрахунку витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 84, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 11, 509, 526, 530, 610, 611, 625, 1046, 1048 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 25 серпня 2015 року в сумі: 5500 грн. - борг, 5571 грн. 50 коп. - втрати від інфляції, 67 грн. 35 коп. - три проценти річних, 551 грн. 20 коп. - судові витрати по справі, всього 11 690 (одинадцять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 05 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду через Білозерський районний суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Сокирко Л.М.