У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Нагорняка В.А., МазурЛ.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» про захист прав споживачів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» (далі - ТДВ «СК «Київ Ре») про захист прав споживачів.

Позивачка посилалась на те, що 06 червня 2014 року між позивачем як страхувальником та ТДВ «СК «Київ Ре» як страховиком було укладено договір добровільного страхування медичних витрат та/або інших витрат, оформлений страховим полісом № 244787. Вказаним договором застраховано майнові інтереси позивача, пов'язані із життям, здоров'ям працездатністю та непередбачуваними медичними і додатковими витратами під час подорожі за кордон і з оплати вартості наданих їй невідкладних медичних послуг при раптовому захворюванні або нещасному випадку.

Умовами полісу № 244787 було визначено період страхування з 06 червня 2014 року по 06 вересня 2014 року, страхову суму у розмірі 30 тис. євро, франшизу у сумі 150,0 євро.

Зазначала, що вона у період з 07 червня 2014 року по 09 серпня 2014 року перебувала у Федеративній Республіці Німеччині. Під час перебування у Німеччині з позивачем стався страховий випадок, її було госпіталізовано на стаціонарне лікування до лікарні в період з 13 липня 2014 року по 25 липня 2014 року із діагнозом міастенія. Того ж дня позивач повідомила асистуючу компанію про настання страхового випадку.

За період лікування позивачу було надано лікарнею рахунок на суму 2 934,61 євро, за яким позивач оплатила 384 євро. Крім того, за візит лікаря позивачці було надано рахунок на суму 141,40 євро. Також було придбано ліки на суму 119,85 євро і 84,16 євро. Після повернення на територію України, позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату їй страхового відшкодування за полісом у сумі 3 280,02 євро. Однак відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «СК «Київ Ре» на користь ОСОБА_4 74 164 грн 04 коп. невиплаченого страхового відшкодування.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 13 липня 2014 року по 25 липня 2014 року ОСОБА_4 перебувала на лікуванні у неврологічній клініці гострих захворювань Академічна клініка університету ім. Філіпса з діагнозом на прийомі інфаркт мозку.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 5.1.28 страхового полісу від 06 червня 2014 року не підлягають відшкодуванню витрати, пов'язані з судомним приступом, перебігом психічних захворювань, інсультом або інфарктом.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що подія, яка сталася, не є страховим випадком, відповідно до страхового полісу від 06 червня 2014 року.

Крім того, як встановлено судом, остаточний діагноз позивача «міастенія гравіс» не є раптовим гострим захворюванням. Проте, згідно з п. 3.1 розділу 3 умов полісу страхування страховим ризиком за даним полісом є раптове гостре захворювання застрахованої особи, що сталося несподівано і становить загрозу для її життя і здоров'я та потребує невідкладної медичної допомоги.

Крім того, програмою страхування А, за якою було застраховано ОСОБА_4, також передбачено відшкодування витрат лише отриманих невідкладних медичних послуг при раптовому захворюванні або нещасному випадку.

Також судом обґрунтовано зазначено про закінчення дії полісу, оскільки у ньому встановлено обмеження щодо максимального загального терміну перебування за кордоном, і цей термін закінчився.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Мазур Л.М.