Справа № 505/1877/15-ц
Провадження № 2/505/17/2016 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2016 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Вергопуло А.К.,

секретаря судового засідання Чебан О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, стверджуючи, що 29 вересня 2012 року він уклав з ОСОБА_2 договір позики грошових коштів, згідно якого він позичив їй 80000,00 доларів США, що еквівалентно 652000,00 грн. на строк до 29 вересня 2014 року. На забезпечення виконання зобов'язання між сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого була камяна будівля магазину загальною площею 46,8 кв.м, що розташована за адресою: вул. Самборського, 33, м. Котовськ, Одеська область. 01 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до договору позики, за яким внесено зміни до окремих положень договору, у тому числі збільшено суму позики до 100000,00 доларів США.

Однак, відповідачка не виконує належним чином свої зобов'язання та не дотримується терміну повернення наданої їй позики.

ОСОБА_1 просив суд в рахунок погашення боргу у розмірі 100000,00 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - камяну будівлю магазину загальною площею 46.8 кв.м., зазначену в схематичному плані під літером «А» з прибудовою (незакінчене будівництво) літери «А-1 ,а», розпочатим будівництвом «А-2», ганками «а-1,а-2» та вимощенням І, II, яка знаходиться за адресою: вул. Самборського, 33, м. Котовськ, Одеська область, визнавши за ним право приватної власності на вказану камяну будівлю магазину, а також стягнути з відповідачки судові витрати, повязані зі сплатою судового збору та за послуги адвоката.

В судове засідання позивач не зявився, його представник у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачка у судове засідання не зявилась, неодноразово направляла до суду заяви про перенесення розгляду справи, жодного разу у судове засідання не зявилась. Повідомлення про судове засідання, призначене на 21 січня 2016 року, повернулось із зазначенням про відмову адресата від одержання. Також відповдіачка вказувала на неможливість приїзду у судове засідання її представника, проте договору про юридичну допомогу суду не надала.

Суд вважає за можливим слухати справу за відсутності позивачки. При цьому суд враховує положення ч. 1 ст. 169 ЦПК України, згідно якої суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

При таких обставинах, зважаючи на довгий час розгляду справи у суді та нехтування позивачкою своїми правами, суд вважає за неможливим перенести розгляд справи на іншу дату.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено,що 29 вересня 2012 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики грошових коштів, згідно якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 80000,00 доларів США, що еквівалентно 652000,00 грн. на строк до 29 вересня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язання між сторонами 29 вересня 2012 року був укладений договір іпотеки, предметом якого була камяна будівля магазину загальною площею 46.8 кв.м., зазначена в схематичному плані під літером «А» з прибудовою (незакінчене будівництво) літери «А-1 ,а», розпочатим будівництвом «А-2», ганками «а-1,а-2» та вимощенням І, II, яка знаходиться за адресою: вул. Самборського, 33, м. Котовськ, Одеська область, належна іпотекодавцеві на підставі на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Котовської міської ради 25 грудня 2001 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Котовське МРБТІ та РОН» в кн. 4, запис № 297, реєстраційний номер 2983059. Земельна ділянка площею 330 кв.м., на якій розташована ця будівля магазину, орендується іпотекодавцем згідно з договорами оренди №26-с, затвердженим заступником начальника Фонду держмайна по Одеській області 11 липня 2002 року та № 69-с, затвердженим заступником начальника Фонду держмайна по Одеській області 11 липня 2002 року.

Згідно п.1.5 договору іпотеки сторони погодили, що вищевказана будівля магазину оцінена сторонами у 328770,00 грн.

Згідно п.1.6 договору іпотеки інвентаризаційна оцінка переданої в іпотеку будівлі магазину за даними Котовського МБТІ та РОН становить 321686,00 грн.

Отже, розмір заборгованості за договором позики перевищив вартість предмету іпотеки. Вартість предмета іпотеки сторонами не оспорювалася, питання щодо визначення вартості предмету іпотеки, про проведення судової будівельної експертизи не ставилися. З урахуванням зазначеного, суд виходить із вартості предмета іпотеки, яка встановлена та погоджена сторонами у договорі іпотеки від 29 вересня 2012 року. Крім того, суд враховує, що іпотека є способом забезпечення виконання зобов'язання, та чинним законодавством не передбачено можливості відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з неспівмірністю заборгованості по основному зобов'язанню із вартістю переданого в іпотеку на забезпечення його виконання майна.

29 вересня 2012 року було складено акт прийому-передачі правовстановлюючих документів на магазин по вул. Самборського, 33 в м. Котовську Одеської області, та ОСОБА_2 передано їх ОСОБА_1 на зберігання до повного виконання умов договору позики та договору іпотеки.

01 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до договору позики.

Згідно п.1 вказаного договору п.1 договору позики від 29 вересня 2014 року було викладено в такій редакції: «1. Я ОСОБА_1 (Позикодавець), передав, а я, ОСОБА_2 (Позичальник), прийняла грошові кошти у сумі 815000,00 (вісімсот п'ятнадцять тисяч) гривень 00 коп., що є еквівалентом 100 000.00 (ста) тисяч доларів США, згідно з курсом на день підписання цього договору 1 долар США = 8.15 грн.).

Згідно п.1 вказаного договору зазначену вище суму грошей позичальник зобовязується повернути позикодавцю готівкою в строк до 29 вересня 2014 року з наступним графіком погашення боргу: до 01 вересня 2013 року - 300000 (триста тисяч гривень); до 01 жовтня 2013 р. - 215000 (двісті п'ятнадцять тисяч гривень); з 01 жовтня 2013 р. по 29 вересня 2014 р. по 18 750 (вісімнадцять тисяч сімсот пятдесят тисяч) гривень щомісячно. В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань по даному договору позики, вона передає в іпотеку ОСОБА_1 належну їй будівлю магазину, яка знаходиться в м. Котовську, вул. Самборського, 33.

Згідно п.1 вказаного договору пункт 4 договору позики від 29 вересня 2014 року викласти в такій редакції: в разі, коли позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість в безспірному порядку або шляхом передачі позичальником ОСОБА_2 ОСОБА_1 права власності на будівлю магазину, зазначеному в п.» цього договору.

01 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки.

Згідно п.1 вказаного договору п1 цього договору викладено в наступній редакції: даний договір забезпечує виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань перед ОСОБА_1, які випливають з укладеного між ними 29 вересня 2012 року простій письмовій формі договору позики, за яким ОСОБА_2 позичила в ОСОБА_1 гроші в сумі 815000,00 (вісімсот п'ятнадцять тисяч гривень 00 ко що є еквівалентом 100 000.00 (ста) тисяч доларів США, згідно з курсом на день підписання цього договору 1 долар США = 8.15 грн.) на строк до 29 вересня 2014 року.

Однак, відповідачка не виконує належним чином свої зобов'язання та не дотримується терміну повернення наданої їй позики.

23 вересня 2013 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про повернення заборгованих грошових коштів.

Вказана вимога боржницею виконана не була.

24 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до приватного нотаріусу Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_3, де вказував, що у звязку з тим, що ОСОБА_2 порушує свої зобовязання по договору позики, він прийняв рішення набути право власності та передати йому в іпотеку будівлю магазину, що розташована за адресою: вул. Самборського, 33, м. Котовськ, Одеська область.

24 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернулась з листом до приватного нотаріусу Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_3, у якому вказувала, що не заперечує проти передачі ОСОБА_1 права власності на належну їй будівлю магазину з реєстрацією цього права власності та припиненнями всіх зобовязань за договором позики від 29 вересня 2012 року.

24 жовтня 2013 року приватний нотаріус Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у безспірному порядку прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та здійснила державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю магазину, який розташований за адресою: вул. Самборського, 33, м. Котовськ, Одеська область, за ОСОБА_1

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року визнано протиправними дії приватного нотаріусу Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо прийняття рішення про прийняття рішення про державну реєстрацію права власності №7184472 від 24 жовтня 2013 року на обєкт нерухомого майна, нежитлову будівлю, який розташований за адресою: вул. Самборського, 33, м. Котовськ, Одеська область, зобовязано приватного нотаріусу Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_3 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на обєкт нерухомого майна, який розташований за адресою: вул. Самборського, 33, м. Котовськ, Одеська область.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи та поясненнями сторін.

Так, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

П.4.2.1 спірного договору іпотеки містить відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками, та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Таким чином, умовами іпотечного договору передбачений такий спосіб звернення стягнення, як набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Такі правові висновки зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 11 грудня 3013 року (справа № 6-124цс13), які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Отже, заявлені позивачем вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки є належним способом захисту.

При таких обставинах, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити, в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 у розмірі 100000,00 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки: камяну будівлю магазину загальною площею 46.8 кв.м., зазначену в схематичному плані під літером «А» з прибудовою (незакінчене будівництво) літери «А-1 ,а», розпочатим будівництвом «А-2», ганками «а-1,а-2» та вимощенням І, II, яка знаходиться за адресою: вул. Самборського, 33, м. Котовськ, Одеська область, визнавши за ОСОБА_1 право приватної власності на камяну будівлю магазину загальною площею 46.8 кв.м., зазначену в схематичному плані під літером «А» з прибудовою (незакінчене будівництво) літери «А-1 ,а», розпочатим будівництвом «А-2», ганками «а-1,а-2» та вимощенням І, II, яка знаходиться за адресою: вул. Самборського, 33, м. Котовськ, Одеська область.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані із сплатою судового збору в розмірі 3775,80 грн.

В інших вимогах відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Котовський міськрайонний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення або отримання копії шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя