АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 685/1009/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1910/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Карпусь С.А.

суддів: Ярмолюка О.І., Федорової Н.О.

секретаря Бондаря О.В.

з участю: представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1,

ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Теофіпольського районного суду від 20 жовтня 2015 року за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 в інтересах своїх прав та прав своїх малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа служба у справах дітей Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області, про виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників розгляду, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 в інтересах своїх прав та прав своїх малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа служба у справах дітей Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області, про виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 17.08.2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2В було укладено кредитний договір №HMTWGA 00007715, за умовами якого ОСОБА_3 надав відповідачу готівковий кредит в розмірі 50000 грн. з кінцевим терміном повернення до 16 серпня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17 серпня 2007 року ОСОБА_2 уклав з ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір іпотеки №HMTWGA00007715, предметом якого є житловий будинок по вул. Базалійських, 10 в с. Святець, Теофіпольського району. У зв'язку з невиконанням

___________________________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Провадження № 22ц 792/1910/16

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 43,44

ОСОБА_2 умов кредитного договору виникла заборгованість, в рахунок погашення якої рішенням Теофіпольського районного суду від 04.03.2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок по вул. Базалійських, 10 в с. Святець, Теофіпольського району Хмельницької області шляхом продажу вказаного предмета іпотеки банком з укладенням від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем.

11 червня 2014 року банком на адресу відповідачів було надіслане повідомлення з вимогою добровільного звільнення житлового будинку, який є предметом іпотеки, у звязку з прийнятим рішенням про звернення стягнення.

Посилаючись на те, що відповідачі добровільно не виселяються із займаного житла, позивач просив суд виселити відповідачів із спірного будинку.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року позов задоволено частково.

Ухвалено виселити ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 з житлового будинку №10 по вул. Базалійських в с.Святець, Теофіпольського району Хмельницької області.

В решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням цього суду від 05 лютого 2015 року вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 04 березня 2015 року рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року в частині виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 04 березня 2015 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи рішенням Теофіпольського районного суду від 20 жовтня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області, в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, про що свідчать поштові повідомлення.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

ОСОБА_2 заперечив апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом частини першої статті 41 Закону "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Встановлено, що 17 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №HMTWGA00007715, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 55625 грн. з кінцевим терміном повернення до 16.08.2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим кредитним договором того ж дня між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку належне йому на праві власності будинковолодіння по вул. Базалійських, 10 в с. Святець Теофіпольського району Хмельницької області.

Укладеним іпотечним договором сторони узгодили право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому положення договору не містять умови та порядок виселення іпотекодавця з наданого в іпотеку будинку, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 31 іпотечного договору встановлено, що усі суперечки і розбіжності, які виникають з цього договору, вирішуються відповідно до діючого законодавства України.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 7 березня 2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5. Батьки разом з дітьми зареєстровані та проживають в житловому будинку по вул. Базалійських, 10 в с. Святець Теофіпольського району Хмельницької області, про що свідчить довідка Святецької сільської ради Теофіпольського району від 16.09.2014 року № 208.

11 червня 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслав на адресу відповідачів повідомлення з вимогою добровільного звільнення житлового будинку, який є предметом іпотеки, у звязку з прийнятим рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки. ОСОБА_2 отримав його 21.06.2014 року, що визнав в судовому засіданні.

Вимога «ПРИВАТБАНКУ» про добровільне виселення з предмету іпотеки, що адресована відповідачам, впродовж місячного строку з моменту її отримання останніми не виконана.

За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частинами 1,2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя цієї статті регулює порядок виселення громадян.

Прикінцевими положеннями Закону "Про іпотеку", який набрав чинності з 1 січня 2004 року, внесено зміни до ЖК УРСР, зокрема, текст статті 109 викладено у новій редакції.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України "Про іпотеку", так і норма статті 109 ЖК УРСР.

За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. При цьому за положеннями ч.2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови у задоволенні позову про виселення.

Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України щодо застосування статті 109 ЖК УРСР та положень статей 39, 40 Закону України "Про іпотеку", викладені у постановах від 18 березня 2015 року № 6-39цс15 та 24 червня 2015 року № 6-447цс15, які згідно зі статтею 3607 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Зясовано, що під час перебування у шлюбі 8 вересня 2005 року ОСОБА_2 придбав у власність житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Базалійських, 10 в с. Святець Теофіпольського району, тобто до укладення кредитного договору, саме який в послідуючому передав ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в іпотеку за договором іпотеки від 17 серпня 2007 року.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» під час розгляду справи не запропонувало відповідачам постійного жилого приміщення для проживання.

Суд першої інстанції правильно застосувавши норми матеріального права ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», ст.109 ЖК УРСР, помилково вважав недійсним договір іпотеки, однак дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову Банку.

Колегією суддів апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у визнанні договору іпотеки недійсним. Тобто договір іпотеки є дійсним з часу його укладення.

Однак колегія суддів вважає, що ця помилка не вплинула на законність ухваленого рішення і є формальною, а тому не може бути підставою для скасування рішення.

В силу ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Твердження апелянта, що кредитні кошти були використані ОСОБА_2 на придбання іншого житлового будинку не заслуговують уваги, оскільки Банком поставлено вимогу про виселення боржника з сімєю саме з житлового будинку, який був переданий в іпотеку.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ ОСОБА_11

Суддя /підпис/ ОСОБА_12

Суддя /підпис/ ОСОБА_13

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С. А. Карпусь