Єдиний унікальний номер 227/394/13-ц Номер провадження 22-ц/775/1835/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Будулуци М.С., Космачевської Т.В.

за участі секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи - Державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_2, на рішення, дії державного виконавця державної виконавчої служби,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 і Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

14 квітня 2016 року заявник звернувся до Добропільського міськрайонного суду із скаргою на рішення, дії державного виконавця державної виконавчої служби, заінтересовані особи - державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_2.

Скаргу обґрунтував тим, що 18 липня 2013 року відділом державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2/227/466/2013, виданим 17 квітня 2013 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області.

У травні 2015 року заявнику стало відомо, що вказане виконавче провадження було закінчено та передано до виконання до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ у серпні 2013 року.

05 червня 2015 року він отримав витяг з єдиного реєстру виконавчих проваджень, де була відсутня інформація про виконавчу дію від 24 квітня 2015 року про проведення прилюдних торгів.

10 червня 2015 року він в порядку ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся з заявою до Жовтневого ВДВС, де просив надати йому письмову інформацію про хід виконання ВП №39556479 (постанова про відкриття від 27.08.2013 року) та вжиті виконавчі дії на день надання відповіді. Але відповіді він так і не отримав.

24 серпня 2015 року з єдиного реєстру виконавчих проваджень він отримав інформацію про те, що 11 березня 2014 р. за адресою: Дніпропетровська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України 49005, м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32, проведено прилюдні торги по реалізації рухомого майна, а саме: автомобіля марки FORD модель MONDEO, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, колір синій , об'єм двигуна: 2261см, торги не відбулися, стягувач прийняв майно в рахунок погашення боргу, та сплатив різницю між оціночною ціною та основним боргом, керуючись ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» «скасувати арешт рухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановами державних виконавців від 18 липня 2013 № 13801985, від 23 липня 2013 №73808708, 20 листопада 2014 №14645922, а також накладений постановою №39556479 від 03 вересня 2013 р. в частині - автомобіля марки FORD модель MONDEO, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір синій , об'єм двигуна: 2261см.»

Тобто в інформації з державного реєстру про виконавче провадження, отриманої 05 червня 2015 року, така виконавча дія була відсутня.

04 вересня 2015 року заявник звернувся до Жовтневого ВДВС з заявою про надання письмових пояснень, але жодної відповіді він не отримав.

Не отримання відповідного повідомлення про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження унеможливлює зробити висновок про його належне повідомлення та його обізнаність щодо певних виконавчих дій.

Як передбачає ст. 27 закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Таким чином, державний виконавець повинен пересвідчитися перед початком примусового стягнення та здійснення інших виконавчих дій, що боржник отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження, строк добровільного виконання рішення минув, тощо.

Заявник просив визнати незаконними дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Пата Наталії Олександрівни, щодо передачі майна боржника, яке не реалізувалось через прилюдні торги системи «Сетам», в погашення боргу перед стягувачем у виконавчому провадженні 39556479.

Визнати незаконною постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Пата Наталії Олександрівни, про закінчення виконавчого провадження 39556479 від 01 вересня 2015 року.

Крім того, заявник просить суд визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк, так як він дізнався про своє порушене право тільки 02 квітня 2016 року і тому згідно з п.1 ст.385 ЦПК України може подати скаргу до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року поновлений ОСОБА_1 строк для звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, як пропущений з поважних причин.

Скарга ОСОБА_1, заінтересовані особи - Державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_2 на рішення, дії державного виконавця державної виконавчої служби задоволена.

Визнані дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пата Наталії Олександрівни, щодо передачі майна боржника, яке не реалізувалось через прилюдні торги системи «Сетам», в погашення боргу перед стягувачем у виконавчому провадженні 39556479 неправомірними.

Скасована постанова державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Пата Наталії Олександрівни, про закінчення виконавчого провадження 39556479 від 01 вересня 2015 року.

Стягнуто з Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 551 ( п'ятсот п'ятдесят одна) грн.20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду і відмову у задоволені скарги ОСОБА_1 Він посилається на те, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив його законні права та інтереси. Суд безпідставно зробив висновок про те, що заявник не отримав копію постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Заявник мав доступ до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень і міг отримати будь - яку інформацію з виконавчого провадження, а також друкувати процесуальні документи безкоштовно і у будь який час. ОСОБА_4 надав суду відомості з такого реєстру, що свідчить про те, що він дізнався про інформацію, яка його цікавить, ще 24 серпня 2015 року. Він звернувся у суд 12 квітня 2016 року, пропустив 10-денний строк для звернення у суд без поважних причин.

В апеляційній скарзі Жовтневий відділ державної виконавчої служби міста Дніпропетровська головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області також ставить питання про скасування ухвали суду та відмову у задоволені скарги ОСОБА_1 Вважає, що висновки суду не ґрунтуються на законі і матеріалах справи. Заявник пропустив строк для звернення у суд без поважних причин і у суду першої інстанції не було підстав для задоволення заяви про поновлення строку на звернення заявника до суду. Суд не врахував, що відповідно до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Як видно з копії реєстру на відправку рекомендованої кореспонденції, постанова про відкриття провадження була направлена боржнику ОСОБА_4 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Сам заявник в своїй скарзі підтвердив факт отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Заявник мав доступ до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень і мав всю інформацію щодо вчинення виконавчих дій під час виконання судового рішення своєчасно і безкоштовно. Виконавчі дії по виконанню судового рішення щодо ОСОБА_4 виконувались у відповідності до вимог Закону «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень і у суду не було підстав для скасування жодного документа винесеного в процесі примусового виконання зазначеного рішення.

В засіданні апеляційного суду особи, що приймають участь у справі, не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені телефонограмами, про причини неявки в суд не повідомили. 11 жовтня 016 року до апеляційного суду надійшли заперечення ОСОБА_1 на апеляційні скарги відділу державної виконавчої служби ті ОСОБА_2, в який він просив апеляційні скарги відхилити, ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які приймають участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність заявника і зацікавлених осіб.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, ухвала суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Звертаючись в суд зі скаргою на дії державного виконавця заявник ОСОБА_1 просив визнати неправомірною передачу стягувачу майна боржника, яке не реалізувалось через прилюдні торги системи «Сетам», в погашення боргу у виконавчому провадженні 39556479, а також визнати постанову від 1 вересня 2016 року про закінчення виконавчого провадження, посилаючись на те, що він не знав про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, а сама реалізація майна відбувалась з порушеннями вимог закону. Йому відомо, що призначення експертизи для оцінки автомобіля і її проведення відбулися у вересні 2013 року, а майно передано для реалізації у листопаді 2014 року. Є правова позиція Верховного суду України від 15 квітня 2015 року №6-174цс12 проте, що звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення торгів пройшло не більше 6 місяців. Він не був повідомлений про час та місце проведення торгів, що є підставою для визнання торгів недійсними. Оціночна вартість автомобіля суттєво відрізняється від її фактичної ціни і заявник був позбавлений можливості оскаржити дії державного виконавця через те, що не був належним чином повідомлений про виконавчі дії. Всі ці порушення призвели до безпідставної та незаконної організації прилюдних торгів та згодом передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Задовольняючи таку заяву, суд першої інстанції виходив з того, що вказані порушення були допущені державним виконавцем, тому це призвело до порушення законних прав та інтересів заявника.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо.

Судом встановлено, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 188 730 грн. і 1887.30 грн. - судових витрат. 13 травня 2013 року ОСОБА_2 отримав 2 виконавчих листи і передав їх для примусового виконання у відділ державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції. 23 серпня 2013 року вказані виконавчі листи надійшли для примусового виконання у Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.(а.с.53,55,67).

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 3 вересня 2013 року Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції накладений арешт на автомобіль FORD Mondeo 2007 року випуску державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1, ІНН НОМЕР_3, що проживає за адресою АДРЕСА_1. Вартість автомобіля постановою державного виконавця від 18 вересня 2014 року на підставі висновку експерта визначена у 215700 грн.

На 30 січня 2015 року був призначений аукціон з продажу автомобіля боржника, який не відбувся і 2 лютого 2015 року державним виконавцем був переоцінений автомобіль ОСОБА_1 із зменшенням ціни автомобіля на 5%, після чого його вартість становила 204 915 грн.

11 березня 2015 року до Відділу державної виконавчої служби надійшло повідомлення від Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про те, що аукціон з реалізації транспортного засобу ОСОБА_1 знову не відбувся у зв'язку з відсутністю заявок від покупців.

В порядку статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем направлено стягувачам повідомлення із пропозицією залишити за собою в рахунок погашення боргу нереалізований автомобіль боржника.

17 березня 2015 року до відділу державної виконавчої служби поступила заява ОСОБА_2 про залишення вказаного автомобіля в рахунок погашення боргу йому з початковою вартістю автомобіля 215 700 грн.

23 квітня 2015 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції складений акт про передачу автомобіля FORD Mondeo 2007 року випуску державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1, в рахунок погашення боргу у розмірі 188730 грн. - заборгованості. (а.с.96-97).

Постановою державного виконавця від 1 вересня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закінчено на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України порушено їх права та обов'язки.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 13 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", в редакції, що діяла на час виконання судового рішення про стягнення грошової суми з ОСОБА_5, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Закону України, від 21 квітня 1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Заявник просив визнати незаконними дії державного виконавця щодо передання майна боржника, яке не реалізувалось через прилюдні торги системи «Сетам» в погашення боргу стягувачу і визнати незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження від 1 вересня 2015 року.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 52 Закону України від 21 квітня 1999, № 606-XIV "Про виконавче провадження", в редакції, що діяла на час виконання виконавчих дій, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, що діяла на час виконання виконавчих дій, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).

Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Порядок реалізації майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Порядок реалізації цінних паперів визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Міністерством юстиції України, а іншого майна - Міністерством юстиції України.

Порядок реалізації майна, на яке звернено стягнення за виконавчим документом, відбувається за правилами статі 62 вказаного вище Закону.

Відповідно до частини 5 ,6, 8 та 9 статті 62 вказаного Закону, в редакції, що діяла на час проведення виконавчих дій, не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі не реалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уціняється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.

У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

З матеріалів справи видно, що 3 вересня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника на оголошення заборони на його відчуження, яким накладений арешт на автомобіль марки FORD модель MONDEO, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір синій, що належить ОСОБА_1 Вартість автомобіля постановою державного виконавця від 18 вересня 2014 року на підставі висновку експерта визначена у 215700 грн.

На 31 січня 2015 року був призначений аукціон з продажу автомобіля боржника, який не відбувся і 2 лютого 2015 року державним виконавцем був переоцінений автомобіль ОСОБА_1 із зменшенням ціна автомобіля на 5%, після чого його вартість становила 204 915 грн.

11 березня 2015 року др. Відділу державної виконавчої служби надійшло повідомлення від Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про те, що аукціон з реалізації транспортного засобу ОСОБА_1 не відбувся у зв'язку з відсутністю заявок від покупців.

В порядку статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем направлено стягувачам повідомлення із пропозицією залишити за собою в рахунок погашення боргу нереалізований автомобіль боржника.

17 березня 2015 року до відділу державної виконавчої служби поступила заява ОСОБА_2 про залишення вказаного автомобіля в рахунок погашення боргу йому з початковою вартістю автомобіля 215 700 грн.

23 квітня 2015 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції складений акт про передачу автомобіля FORD Mondeo 2007 року випуску державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1, в рахунок погашення боргу у розмірі 188730 грн. - заборгованості.

Таким чином, факт передавання автомобіля боржника ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, мав місце 23 квітня 2015 року.

Відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод;

у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Розглядаючи справу, і, поновлюючи заявнику строк для звернення у суд, суд першої інстанції виходив з того, що питання про поновлення строку для звернення у суд, вирішуються за правилами статті 261 ЦК України. Але такий висновок суду не відповідає законові.

Строки для звернення у суд зі скаргою на дії, бездіяльність, постанови державного виконавця , передбачені статтею 385 Цивільного процесуального Кодексу України і є процесуальним строком. Тому правила, що передбачені нормами Цивільного Кодексу України, при вирішенні питань щодо процесуальних строків при розгляді справ зазначеної категорії не застосовуються.

З матеріалів справи видно, що заявник 11 червня 2015 року ознайомився з виконавчим провадженням №45554509 і провів зняття фотокопій матеріалів виконавчого провадження. Цей факт підтверджений власноручно зробленим ОСОБА_1 записом на обкладинці зведеного виконавчого провадження, що на аркуші справи 93.

Крім того, в своїй скарзі заявник вказує на те, що 24 серпня 2015 року він отримав з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень інформацію про хід виконання судового рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошової суми. Вказана інформація міститься на аркуші справи 69-71. З неї видно, що 24 квітня 2015 року державний виконавець Пата Н.О. звільнила з-під арешту автомобіль марки FORD Mondeo 2007 року випуску державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1. Торги не відбулися, стягувач прийняв майно в рахунок погашення боргу, та сплатив різницю між оціночною ціною, та основним боргом.

Отже, і 11 червня 2015 року і 24 серпня 2015 року заявник ОСОБА_1 дізнався про вчинені виконавчі дії державним виконавцем Пата Н.О. щодо передачі автомобіля боржника ОСОБА_1 стягувачу ОСОБА_2 і саме з цього часу протягом десяти днів мав звернутися в суд зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця.

Він звернувся в суд зі скаргою лише 14 квітня 2016 року, пропустивши строк, що передбачений статтею 385 ЦПК України. Звертаючись в суд з заявою про поновлення строку для звернення у суд зі скаргою, заявник посилався на те, що йому не зрозуміло, чому саме Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції виконувалось рішення суду про стягнення з нього грошових сум, адже він проживає в Донецькій області. Він тільки 2 червня 2015 року отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження та реквізити для погашення боргу, що підтверджує відсутність інформації в справі документів про організацію та проведення аукціонів з реалізації автомобіля. Він вважає, що про порушене своє право дізнався лише 2 квітня 2016 року, коли повторно отримав інформацію є Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Але, вказані заявником причини не дають підстав для висновку про поважність причин пропуску строку для звернення у суд. В заяві про поновлення строку, ОСОБА_1 взагалі не вказав на наявність таких причин, які перешкоджали б йому звернутися у суд протягом десяти днів з 24 серпня 2015 року. А обставини, на які він посилається, не є доказами поважності причин пропуску процесуального строку. Рішення суду, яким би були визнані неправомірними дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, оцінки автомобіля, призначення торгів, направлення або не направлення копій постанов про вчинення певних процесуальних дій, суду не надані.

За таких умов у суду першої інстанції не було підстав для поновлення процесуального строку ОСОБА_1

Відповідно до статті 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Враховуючи викладене, та вимоги закону, суд першої інстанції мав обговорити питання про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на неправомірність дій державного виконавця Пата Наталії Олександрівни, щодо передачі майна боржника, яке не реалізувалось через прилюдні торги системи «Сетам», в погашення боргу перед стягувачем у виконавчому провадженні 39556479.

Не відповідають законові дії суду першої інстанції і щодо скасування постанови державного виконавця від 1 вересня 2015 року про закінчення виконавчого провадження 39556479. Як видно з інформації, отриманої заявником 2 квітня 2016 року з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, що на аркуші справи 72-76, 1 вересня 2015 року дійсно державний виконавець Пата Н.О. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності до пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з направлення виконавчого провадження за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

У цей же день вказана постанова була скасована і 21 вересня 2015 року винесена інша про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 ЦПК України у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Таким чином, постанова державного виконавця, про скасування якої просив заявник в суді, на час розгляду справи фактично не існувала, була скасована державним виконавцем відділу державної виконавчої служби. Скасування судом постанови, яка була скасована органами державної виконавчої служби, Законом не передбачено.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, застосував норми матеріального законодавства, що не могли бути застосовані, не застосував норми процесуального законодавства, що мали бути застосовані, неправильно вирішив питання, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду з постановою новою ухвали.

Враховуючи, що скарги ОСОБА_1 щодо скасування постанови державної виконавчих служби про закриття виконавчого провадження від 1 вересня 2015 року не ґрунтується на законі, в її задоволені необхідно відмовити.

Керуючись ст. 303-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 і Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - задовольнити.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року скасувати.

Залишити без розгляду скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи - Державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_2, на дії державного виконавця державної виконавчої служби щодо передачі майна боржника, яке не реалізувалось через прилюдні торги системи «Сетам», в погашення боргу перед стягувачем у виконавчому провадженні 39556479.

В задоволені скарги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 1 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді: