АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6129/16 Справа № 199/7981/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Дніпро

10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Деркач Н.М., Калиновського А.Б.

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровськпромбуд» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Дніпропетровської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровськпромбуд», виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання рішення незаконним, скасування державної реєстрації права власності, зобов'язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року позивачі звернулися до суду з заявою до відповідачів про визнання рішення незаконним, скасування державної реєстрації права власності, зобов'язання вчинення певних дій.

Позов обгрунтовано тим, що позивачі тривалий час працювали у державному підприємстві "Придніпровський державний спеціалізований трест транспортного будівництва "Дніпротрансбуд", обліковувалися на підприємстві та у виконавчих комітетах відповідних рад по місцю проживання як такі, що потребують поліпшення житлових умов.

Державне підприємство "Придніпровський державний спеціалізований трест транспортного будівництва "Дніпротрансбуд" та його правонаступник - відкрите акціонерне товариство транспортного будівництва "Дніпротрансбуд", відповідно до підрядного договору № 2а від 20 березня 1991р. та додаткової домовленості № 3 від 20 лютого 1996р. приймало участь у будівництві будинку АДРЕСА_1 і йому - Відкритому акціонерному товариству транспортного будівництва "Дніпротрансбуд" - згідно рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1122 від 09 серпня 1996 року були виділені квартири АДРЕСА_2, АДРЕСА_6, АДРЕСА_7, АДРЕСА_1, АДРЕСА_8, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5.

Рішенням адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Дніпротрансбуд» - підприємства, де працювали позивачі, квартири АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, АДРЕСА_8, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5 після прийняття будинку в експлуатацію в 1996 році, були виділені їм.

Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська було прийнято рішення про видачу ордерів на вселення в надані їм житлові приміщення в будинку державного житлового фонду та видані відповідні ордера на вселення в квартири:

-ордер № 00682 від 28 серпня 1996 року видано ОСОБА_2 на право заняття житлового приміщення, яке складається із

2-х кімнат в квартирі АДРЕСА_1;

-ордер № 00685 від 29 серпня 1996 року видано ОСОБА_3 на право заняття житлового приміщення, яке складається

із 2-х кімнат в квартирі АДРЕСА_2;

-ордер № 00687 від 08 серпня 1996 року видано ОСОБА_4 на право заняття житлового приміщення із 3-х кімнат в квартирі АДРЕСА_3;

-ордер № 00684 від 28 серпня 1996 року видано ОСОБА_5 на право заняття житлового приміщення із 2-х кімнат в квартирі АДРЕСА_4;

-ордер № 00683 від 29 серпня 1996 року виданий ОСОБА_6 на право заняття житлового приміщення, яке складається із 3-х кімнат в квартирі АДРЕСА_5.

Позивачі були зняті з квартирного обліку як такі, що забезпечені житлом.

Відповідно до укладених договорівкожен із них здійснює оплату за отримані комунальні послуги підприємствами -постачальникам послуг.

В 1994 році стосовно Державного підприємства "Придніпровський державний спеціалізований трест транспортного будівництва "Дніпротрансбуд" було прийнято рішення щодо приватизації, в результаті якої утворилося ВАТ «Дніпротрансбуд».

В процесі приватизації ДП "Придніпровський державний спеціалізований трест транспортного будівництва "Дніпротрансбуд" та в період будівництва будинку АДРЕСА_1, були складені акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу від 10 жовтня 1994р. та план приватизації майна Придніпровського державного спеціалізованого тресту транспортного будівництва «Дніпротрансбуд» від 28 жовтня 1994 року, згідно яких до статутного фонду ВАТ «Дніпротрансбуд» не увійшли витрати по незавершеному будівництву житла, участь на паях у будівництві житла або вартість житлових квартир. За результатами приватизації підприємства ні витрати на будівництво житла, ні самі побудовані житлові квартири не стали власністю ВАТ «Дніпротрансбуд», так як згідно п. 5.5. Тимчасового Статуту ВАТ «Дніпротрансбуд», зареєстрованого у 1994р., «часть государственного имущества, которая наработана с 01 июля 1994г. до момента государственной регистрации Общества и не включена в Уставной фонд, передается Обществу в пользование по распоряжению органа приватизации». Отже, до статутного фонду ВАТ "Дніпротрансбуд" не увійшли витрати по незавершеному будівництву житла, участь на паях у будівництві житла або вартість житлових квартир.

Позивачами встановлено, що рішенням № 1122 від 09 серпня 1996 року Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради народних депутатів затвердив акт державної комісії з прийняття в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1 житловою площею 6930,62 кв. м. в Амур-Нижньодніпровському районі, який збудовано для АТ "Нижньодніпровський трубопрокатний завод" та визнав власником зазначеного будинку - Акціонерне товариство "Нижньодніпровський трубопрокатний завод".

Одним із співвласників цього будинку вказаним рішенням виконавчого комітету визначено ВАТ "Дніпротрансбуд", якому передано квартири АДРЕСА_2, АДРЕСА_6, АДРЕСА_7, АДРЕСА_1, АДРЕСА_8, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5.

Своїм рішенням виконавчий комітет міської ради безпідставно передав майно, побудоване за рахунок державних коштів, у власність приватного акціонерного товариства. Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради в 2010 році видав ВАТ транспортного будівництва "Дніпротрансбуд" Свідоцтва про право власності на кожну із зазначених квартир. Тобто, Виконком Дніпропетровської міськради видав в 2010 році документи про право власності на квартири на ім'я підприємства, яке припинило своє існування ще в 2007 році.

Позивачі просили суд визнати недійсним та скасувати п. 4 рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1122 від 09 серпня 1996 року в частині визнання ВАТ "Дніпротрансбуд" співвласником квартир АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, АДРЕСА_8, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5.

Визнати недійсними свідоцтва та скасувати запис про державну реєстрацію прав власності відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва "Дніпротрансбуд", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровськпромбуд", на квартири АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, АДРЕСА_8, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5.

Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровськпромбуд", правонаступника ВАТ "Дніпротрансбуд",передати до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради об'єкти державного житлового фонду - квартири АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, АДРЕСА_8, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5.

Зобов'язати Дніпропетровську міську раду прийняти до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська від Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровськпромбуд", правонаступника ВАТ "Дніпротрансбуд", об'єкти державного житлового фонду - квартири АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, АДРЕСА_8, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, які не увійшли до статутного фонду ВАТ "Дніпротрансбуд".

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровськпромбуд» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилалась на пропуск позивачами строку позовної давності.

Представники Дніпропетровської міської ради та виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради до судового засідання не з'явились, про час слухання справи повідомлені належним чином.

Рішенням суду І інстанції позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано пункт 4 рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1122 від 09 серпня 1996 року в частині визнання відкритого акціонерного товариства «Дніпротрансбуд» співвласниками квартир АДРЕСА_2,АДРЕСА_1,АДРЕСА_8,АДРЕСА_4,АДРЕСА_5.

Визнатно недійсними свідоцтва про право власності на квартири АДРЕСА_2,АДРЕСА_1,АДРЕСА_8,АДРЕСА_4,АДРЕСА_5 та скасовано державну реєстрацію права власності відкритого акціонерного товариства «Дніпротрансбуд», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровськпромбуд», на квартири АДРЕСА_2,АДРЕСА_1,АДРЕСА_8,АДРЕСА_4,АДРЕСА_5.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровськпромбуд» на користь кожного з позивачів судові витрати які що складаються з судового збору в розмірі 487,20 грн., а також на користь держави - 487,20 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та про цесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, про-сить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У запереченні на апеляційну скаргу, представник позивачів просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду І інстанції - без змін.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що державне підприємство "Придніпровський державний спеціалізований трест транспортного будівництва "Дніпротрансбуд" та його правонаступник - відкрите акціонерне товариство транспортного будівництва "Дніпротрансбуд", відповідно до підрядного договору № 2а від 20 березня 1991р. та додаткової домовленості № 3 від 20 лютого1996р. приймало участь у будівництві будинку АДРЕСА_1, тому відкритому акціонерному товариству транспортного будівництва "Дніпротрансбуд" згідно рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1122 від 09 серпня 1996 року було виділено квартири АДРЕСА_2, АДРЕСА_6, АДРЕСА_7, АДРЕСА_1, АДРЕСА_8, АДРЕСА_4,АДРЕСА_5.

Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська на підставі ст. 58 Житлового кодексу Української PCP прийняв рішення про видачу позивачам ордерів для надання їм житлових приміщень в будинку державного житлового фонду та видачі відповідно ордерів на вселення в квартири, а саме: ордер № 00682 від 28 серпня 1996 року виданий ОСОБА_2 на право заняття житлового приміщення, яке складається із 2-х кімнат в квартирі № АДРЕСА_1; ордер № 00685 від 29 серпня 1996 року виданий ОСОБА_3 на право заняття житлового приміщення, яке складається із 2-х кімнат в квартирі АДРЕСА_2; ордер № 00687 від 08 серпня 1996 року виданий ОСОБА_4 на право заняття житлового приміщення, яке складається із 3-х кімнат в квартирі № АДРЕСА_8; ордер № 00684 від 28 серпня 1996 року виданий ОСОБА_5 на право заняття житлового приміщення, яке складається із 2-х кімнат в квартирі № АДРЕСА_4; ордер № 00683 від 29 серпня 1996 року виданий ОСОБА_6 на право заняття житлового приміщення, яке складається із 3-х кімнат в квартирі № АДРЕСА_5.

Позивачі, були зняті з квартирного обліку підприємства та виконавчого комітету за місцем проживання, як такі, що забезпечені житлом.

В квартирах вони разом з сім'ями проживають по теперішній час, що підтверджується довідками, виданими комунальним житлово-експлуатаційним підприємством № 39. З часу отримання квартир ними безпосередньо з житлово-експлуатаційною установою укладено договори про обслуговування, а також з іншими підприємствами-постачальниками комунальних послуг укладено договори на постачання інших послуг (опалення, постачання води, поставку електроенергії, інше).

В1994 році стосовно державного підприємства "Придніпровський державний спеціалізований трест транспортного будівництва "Дніпротрансбуд" прийнято рішення щодо його приватизації, в результаті якої утворилося ВАТ «Дніпротрансбуд». В процесі приватизації ДП "Придніпровський державний спеціалізований трест транспортного будівництва "Дніпротрансбуд" та в період будівництва будинку АДРЕСА_1 були складені акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу від 10 жовтня 1994 року та план приватизації майна Придніпровського державного спеціалізованого тресту транспортного будівництва «Дніпротрансбуд» від 28 жовтня 1994 року, згідно яких до статутного фонду ВАТ «Дніпротрансбуд» не увійшли витрати по незавершеному будівництву житла, участь на паях у будівництві житла або вартість житлових квартир. За результатами приватизації підприємства ні витрати на будівництво житла, ні самі побудовані житлові квартири не стали власністю ВАТ «Дніпротрансбуд», що передбачалось п. 5.5. Тимчасового Статуту ВАТ «Дніпротрансбуд», зареєстрованого у 1994р., Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області видало наказ №12/10-ЗВП «Про завершення приватизації відкритого акціонерного товариства «Дніпротрансбуд» 24 березня 1998р., процедура приватизації підприємства закінчилася 24 березня 1998року. До вказаної дати ВАТ "Дніпротрансбуд" перебувало у державній власності і здійснювало будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 керуючись у своїй діяльності Тимчасовим Статутом.

До статутного фонду ВАТ "Дніпротрансбуд" не увійшли витрати по незавершеному будівництву житла, участь на паях у будівництві житла або вартість житлових квартир. Тобто ці витрати не стали витратами приватного підприємства, окільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» (у редакції, чинній на час приватизації державного підприємства) дія цього Закону не поширювалася, зокрема, на приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а отже побудовані за рахунок держави квартири не є власністю створеного на базі державного підприємства акціонерного товариства.

Згідно з ч. 2 ст. 1 та ч. 2 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (у редакції, чинній на час приватизації державного підприємства) до державного житлового фонду, який підлягав приватизації на користь громадян України відносився житловий фонд місцевих рад та житловий фонд, який знаходився у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств.

Рішенням №1122 від 09 серпня 1996 року Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради народних депутатів затвердив акт державної комісії з прийняття в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1 житловою площею 6930,62 кв. м. в Амур-Нижньодніпровському районі, який збудовано для АТ "Нижньодніпровський трубопрокатний завод" та визнав власником зазначеного будинку - Акціонерне товариство "Нижньодніпровський трубопрокатний завод". Одним із співвласників цього будинку рішенням виконавчого комітету визначено ВАТ "Дніпротрансбуд", якому передано квартири АДРЕСА_2, АДРЕСА_6, АДРЕСА_7, АДРЕСА_1, АДРЕСА_8, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5. Тобто, своїм рішенням виконавчий комітет міської ради передав майно, побудоване за рахунок державних коштів, у власність приватного акціонерного товариства.

Посилаючись на ст.ст. ст. 4, 5 Житлового кодексу Української PCP, 2 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду суд зазначив, що виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська, видав позивачам ордера на житлове приміщення - квартири, в будинку державного житлового фонду, право власності на які незаконно передані та зареєстровані за приватним підприємством.

22 липня 1992 року набрав чинності Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду", преамбулою якого визначено правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин."

Відповідно до вказаних правових норм, житловий фонд, що знаходився на праві повного господарського відання, підлягав приватизації за приписами Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно п.1.3 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затверджене спільним наказом від 19 травня 1999 року №908/68 Фонду державного майна України та Міністерства економіки України, управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, полягає у виборі та забезпеченні уповноваженим органом (державні органи приватизації) способу та умов подальшого використання майна у межах чинного законодавства.

Управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, у відповідності до Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України № 908/68 від 19 травня 1999 року, покладено на державні органи приватизації, яким є Фонд державного майна, його регіональні відділення та представництва.

Одним із способів такого управління, згідно з п.1.4 зазначеного Положення, є передача майна у комунальну власність у порядку, передбаченому Законом України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", ст.ст. 2, 4 якого визначено, що нерухоме майно, житловий фонд та інші об'єкти соціальної інфраструктури, які не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації, передаються до комунальної власності відповідних територіальних громад за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом. Така згода отримана рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2272 від 21 вересня 2000 року.

Повноважень, щодо визнання за підприємством прав власності на жилу площу в будинках державних, кооперативних і громадських організацій, а отже, щодо зміни статусу житла з державного у приватне, інакше, ніж це передбачено Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", ні міській раді, ні її виконавчому органу законодавством не передбачено.

Оскільки виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради в 2010 році видав ВАТ транспортного будівництва "Дніпротрансбуд" свідоцтва про право власності на кожну із зазначених квартир, з урахуванням того, що це підприємство припинило свою діяльність ще в 2007 році. суд визнав незаконним та скасував пункт 4 рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1122 від 09 серпня 1996 року в частині визнання відкритого акціонерного товариства «Дніпротрансбуд» співвласником квартир АДРЕСА_2,АДРЕСА_1,АДРЕСА_8,АДРЕСА_4,АДРЕСА_5.

Також визнано недійсними свідоцтва про право власності на квартири та скасовано державну реєстрацію права власності відкритого акціонерного товариства «Дніпротрансбуд», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровськпромбуд», на спірні квартири.

Позовні вимоги позивачів щодо зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровськпромбуд", правонаступника ВАТ "Дніпротрансбуд", передати до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради об'єкти державного житлового фонду - спірні квартири та зобов'язти Дніпропетровську міську раду прийняти їх до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська від Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровськпромбуд", правонаступника ВАТ "Дніпротрансбуд", як об'єкти державного житлового фонду суд не задовольнив з посиланням на відсутність правового обґрунтування та не підтвердження наявністі спору між сторонами за вказаними вимогами.

Проте погодитися з висновком судового рішення неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України).

Як слідує із матеріалів справи позивачі мають намір вирішити питання приватизаціїї квартир в яких вони проживають.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

У силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання.

Відповідно до ч.2 ст. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до державного житлового фонду, який підлягав приватизації на користь громадян України відносився житловий фонд місцевих рад та житловий фонд, який знаходився у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, крім кімнат в гуртожитках.

В разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів ( ч.2 п.9 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Пунктом 2 Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 891 від 6 листопада 1995 року, передачі в комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду крім гуртожитків. Зміни до п.2 Положення щодо передачі в комунальну власність відомчого житлового фонду, у тому числі гуртожитків, були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 695 26 травня 2004 року.

Частково задовольняючи заявлені вимоги про визнання правового режиму спірного майна та відмовляючи в задоволенні передачі його до комунальної власності, суд ввійшов в протиріччя зроблених висновків, оскільки належно не встановив предмет та правові підстави заявлених вимог- порушення права позивачів на приватизацію житла.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом належно не встановлено предмет та правові підстави заявлених вимог, оскільки до суду може звернутися особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України).

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Як зазначалось, приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються в установлений термін після одержання заяви громадянина.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо прийняття вказаним органом рішення стосовно кожного позивача та відмови в приватизації. Не залучений вказаний орган відповідачем в справі з виконанням вимог ст.11 та 33 ЦПК України, а судом в протиріч ч. 4 ст.10 ЦПК України, позивачам з вказаних обставин не надано роз'яснень.

Заявлені в жовтні 2015 року вимоги є похідними, взаємопов'язаними та складають предмет спору стосовно приватизації житла.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд не встановив фактичні обставини по справі, порушив норми процесуального та матеріального закону, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як передчасне, з ухваленням нового- відмови у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровськпромбуд»- задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Дніпропетровської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровськпромбуд», виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання рішення незаконним, скасування державної реєстрації права власності, зобов'язання вчинення певних дій -скасувати, в позовних вимогах- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Деркач Н.М.

Калиновський А.Б.

.