У х в а л а

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Кадєтової О.В., Парінової І.К., Савченко В.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - управління служби у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про встановлення іншого порядку участі батька у вихованні дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 2 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом.

Зазначала, що в період з 11 червня 2011 року по 27 травня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_8

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати із матір'ю.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 6 лютого 2013 року № 38 встановлено порядок участі ОСОБА_7 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, ОСОБА_8, визначено час - кожну п'ятницю з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. суботи, з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 05 листопада 2014 року № 658, внесено зміни до п. 3.1. додатка до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 6 лютого 2013 року № 38, згідно яких встановлено порядок участі ОСОБА_7 у вихованні малолітньої дочки, ОСОБА_8, визначено час: кожна неділя з 11 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання. Перші два місяці у присутності матері дитини - ОСОБА_6

Враховуючи ставлення батька до виконання своїх обов'язків щодо виховання дочки, особисту прихильність дитини до батька, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила встановити інший порядок участі ОСОБА_7 у вихованні дочки - ОСОБА_8, визначивши час: в першу та третю неділю місяця з 09 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., з урахуванням здоров'я дитини та її бажання; скасувати рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 6 лютого 2013 року № 38.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 2 червня 2015 року позов задоволено.

Встановлено наступний порядок участі ОСОБА_7 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_8, визначено час: першу та третю неділю місяця з 09 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв.

Скасовано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 6 лютого 2013 року № 38.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 2 червня 2015 року змінено в частині визначення днів та часу участі батька у вихованні доньки, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визначено наступний порядок участі ОСОБА_7 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_8 починаючи з часу набрання рішенням суду законної сили: щонеділі з 09 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. у присутності матері за місцем проживання дитини з матір'ю, або за погодженням сторін, а з 1 грудня 2015 року щосуботи з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем проживання батька.

Зобов'язано ОСОБА_6 забезпечити виконання рішення суду і не перешкоджати спілкуванню дочки ОСОБА_8 з батьком ОСОБА_7

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, постановити ухвалу про закриття провадження у справі в частині позову про встановлення іншого порядку участі батька у вихованні дитини та залишити без розгляду позовні вимоги в частині скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 06 лютого 2013 року № 38.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі, який розірвано 27 травня 2013 року (а. с. 8-9). Під час шлюбу народилася спільна дитина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.21).

Згідно акту обстеження від 1 грудня 2014 року для дитини створені належні умови для проживання та вихованні дитини. (а. с. 23).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 38 від 6 лютого 2013 року встановлено порядок участі ОСОБА_7 у вихованні та спілкуванні з дитиною: кожну п'ятницю з 17-00 години до 20-00 години наступної суботи з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання (а. с. 14).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 5 листопада 2014 року № 658 були внесені зміни до п. 3.1 додатка до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 6 лютого 2013 року № 38 «Про встановлення фізичній особі порядку у вихованні дитини», встановлено наступний порядок участі ОСОБА_7 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_8, визначивши час: кожна неділя з 11-00 до 19-00 з обов'язком поверненням дитини до постійного проживання. Перші два місяці у присутності ОСОБА_6 (а. с. 13).

З рішення судової колегії палати цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 9 липня 2014 року вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення порядку участі у вихованні дитини. Зазначеним рішенням скасовано рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 червня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_7 задоволені частково та зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_7 у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки ОСОБА_8, відповідно до порядку участі у вихованні дитини, встановленого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 6 лютого 2013 року № 38 (а. с. 10-11).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Не перебування батьків у шлюбі, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (стаття 150 СК України).

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (стаття 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування (стаття 153 СК України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психологічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами тощо (частини 1,2 статті 159 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір᾽ю.

Змінюючи порядок участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції, як і апеляційний суд, на зазначене уваги не звернув, у порушення ст. ст. 10, 2-214 ЦПК України обставини справи встановив неповно, не перевірив доводи і заперечення сторін; не дав належної оцінки доказам у справі у їх сукупності; не взяв до уваги те, що відповідач працює і має самостійний дохід та постійне місце проживання, де створено належні умови для проживання малолітньої доньки, стосовно нього відсутні дані про зловживання спиртними напоями та вживання наркотичних засобів, а також докази того, що своєю поведінкою він може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених Цим кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просила встановити інший порядок участі батька у вихованні дитини, однак жодного доказу на підтвердження того, що дитині необхідний інший порядок участі батька у її вихованні ОСОБА_6 не надала. Так само позивачем не надано доказів на підтвердження доводів про те, що після ночівлі у батька дитина хворіла, що дитина не бажає спілкуватися з батьком та дуже переживає розлучення із матір'ю.

Також позовній заяві ОСОБА_6 просила скасувати рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 6 лютого 2013 року.

Проте задовольняючи вказані позовні вимоги та скасовуючи рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 6 лютого 2013 року суди не звернули увагу на наступне.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суди на вказане уваги не звернули, та застосовуючи вказане положення, не навели мотивів, з яких вони виходили, скасовуючи рішення виконкому, зокрема, не зазначили, у чому полягає порушення прав та інтересів ОСОБА_6 вказаним рішенням, якому акту законодавства не відповідає це рішення.

Крім того, у порушення п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Так, позивачка оскаржує рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 6 лютого 2013 року, проте останній до участі у справі в якості співвідповідача залучений не був.

Оскільки суди на вищевикладені обставини уваги не звернули, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не врахували норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 2 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.В. Кадєтова

І.К. Парінова

В.О. Савченко

О.В. Ступак