Апеляційний суд Житомирської області
Справа №288/1361/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року,

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу еквівалентну 79000 доларів США та штрафні санкції за неналежне виконання зобовязання у розмірі 131256.44 доларів США в національній валюті відповідно до курсу Національного банку України на день ухвалення рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 22 жовтня 2009 року позичив ОСОБА_3 80000 доларів США. Відповідач на підтвердження одержання коштів надав розписку від 22.10.2009 року. Борг ОСОБА_5 зобов'язувався повернути не пізніше 22 жовтня 2010 року. Своє зобовязання відповідач виконав частково, а саме сплатив 500 доларів США - 10 жовтня 2011 року, та 500 доларів США - 11 вересня 2013 року. Окрім вищезазначених сум ОСОБА_3 не повернув отримані відповідно до розписки кошти. Відтак, боржник зобовязаний повернути борг та сплатити штрафні санкції за неналежне виконання зобовязання.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 79000 доларів США, що на день проголошення рішення суду відповідно до курсу Національного банку України становить 1959200 грн. та штрафні санкцій за неналежне виконання зобовязання у розмірі 131256, 44 доларів США, що на день проголошення рішення відповідно до курсу Національного банку України становить 3255160 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, та вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції помилково визнано власноруч написані розписки позивачем щодо часткового повернення коштів відповідачем, як розрахунковий документ. ОСОБА_3 коштів не отримував за розпискою і не повертав. Суд безпідставно при ухваленні рішення не застосував до вказаних правовідносин строк позовної давності, що є порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором .Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу(ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено безпроцентний договір позики, відповідно до якого відповідач отримав позику в сумі 80 000 доларів США, строком до 22 жовтня 2010 року, про що написав власноручно розписку (а.с.48).

Вирішуючи спір, суд правильно виходив з вимог ст.ст. 526, 1047, 1049 ЦК України, умов договору та обґрунтовано стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 79000 доларів США, що еквівалентно 1959200 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 умови договору позики не виконав, судом правильно нараховано та стягнуто з відповідача штрафні санкції за неналежне виконання зобовязання у розмірі 131256,44 доларів США, що еквівалентно 3255160 грн. Відповідач вказані розрахунки не оспорював ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду. Заяву про зменшення розміру пені, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, не подавав.

В апеляційній скарзі представник відповідача звертає увагу на те, що суд першої інстанції помилково зазначив, що клопотань про застосування строку позовної давності не надходило.

Як убачається із журналу судового засідання від 21 червня 2016 року представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову у звязку із пропуском строку позовної давності (а.с. 95).

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не розглянуто усне клопотання представника відповідача щодо строків позовної давності.

У тож же час, відповідно до частини 2 статті 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Посилання представника відповідача на те, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду із вказаним позовом, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Судом встановлено, що на оригіналі розписки про отримання коштів є відмітка про часткове повернення боргу відповідачем 11 вересня 2013 року(а.с. 48).

Вимогами ч.2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У пунктах другому та третьому Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідачем у спростування часткового повернення позивачу коштів 11 вересня 2013 року за договором позики від 22.10.2009 року належних і допустимих доказів не надано і таких не встановлено судом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які представник відповідача посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Таким чином, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: