233 № 233/5093/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з заявою, ОСОБА_1 просить встановить факт народження нею ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьк Донецької області дитини жіночої статі - ОСОБА_2, посилаючись на те, що вона ІНФОРМАЦІЯ_3 у медичному закладі м. Донецьку народила дитину жіночої статті - ОСОБА_2, про що отримала медичне свідоцтво про народження № 641від 04 жовтня 2016 року.

Крім того, 06 травня 2016 року Донецьким міським відділом ЗАЦС їй було видано свідоцтво про народження ОСОБА_2.

Оскільки дитина народилась на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, та документи, що видані медичною установою та органом РАЦС, які розташовані на цій території, є недійсними та не створюють правових наслідків, вона не може отримати в органах державної влади України свідоцтво про народження дитини.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяви про повне підтримання заявлених вимог та про розгляд справи у їх відсутність.

Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави - учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4).

У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що заявником у даній справі є громадянка Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка Вєтнаму, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується посвідкою на постійне місце проживання НОМЕР_2, виданою 21 січня 2011 року Ворошиловським РВ ДМУ ГУМВСУ в Донецькій області (а.с.7).

За твердженням заявника, вона ІНФОРМАЦІЯ_3 у медичному закладі м. Донецька Донецької області народила дитину жіночої статі - ОСОБА_2.

На підтвердження факту народження дитини заявником надані:

- дублікат медичного свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 04 жовтня 2016 року, виданий Донецьким республіканським Центром охорони дитинства та материнства (а.с.11);

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, виданого 06 травня 2016 року Донецьким міським відділом ЗАГС (а.с.12);

- копія виписки з історії пологів № 423 на ім'я ОСОБА_1 (а.с.13);

- копія цитологічного дослідження № 811-812 від 08.02.2016 року на ім'я ОСОБА_1 (а.с.14);

- копія результатів тестування вагітної ОСОБА_1 (а.с.15);

- копія результатів УЗД № 8 на ім'я ОСОБА_1 від 18.12.2015 року (а.с.16);

- копія довідки № 48 для призначення виплати допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами на ім'я ОСОБА_1 (а.с.17);

- фототаблиця із зображенням заявника з дитиною (а.с.18).

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як дублікат медичного свідоцтва про народження та копія свідоцтва про народження ОСОБА_2, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих немайнових прав заявника ОСОБА_1 суд, як виняток, приймає до уваги надані дублікат медичного свідоцтва про народження НОМЕР_1 та копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 та оцінює їх в сукупності з фототаблицею із зображення заявника з дитиною та копіями медичних документів заявника під час вагітності та пологів, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьку Донецької області Україна громадянкою Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою Вєтнаму, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, дитини жіночої статі - ОСОБА_2., що надасть можливість отримати свідоцтво про народження дитини.

Тож, заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст. 257-1, ст. 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити, встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьку Донецької області Україна громадянкою Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою Вєтнаму, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, дитини жіночої статі - ОСОБА_2.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш