АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Васильченко О.В.
Справа №758/6773/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

ШебуєвоїВ.А.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року в справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_2 про відшкодування суми страхового відшкодування в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2016 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про відшкодування суми страхового відшкодування в порядку регресу.

У мотивування вимог посилався на те, що 23.08.2013 року між сторонами укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АС/6843082.

Відповідно до вироку Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2015 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку з тим, що відповідач 10.08.2014 року близько 11 год 13 хв., керуючи автомобілем «GEELY MK», реєстраційний номер НОМЕР_1, порушила Правила дорожнього руху та скоїла зіткнення з мотоциклом «HONDA CDR 600RR», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом №АС/6843082, ОСОБА_4, який є потерпілим у даному ДТП, звернувся до позивача для відшкодування витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП.

Відповідно до Звіту №9085 від 16.10.2014 року про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «HONDA CDR 600RR», реєстраційний номер НОМЕР_2, між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_5 укладено угоду на виплату суми страхового відшкодування у розмірі 40 651,49 грн.

26.06.2015 року позивачем сплачено страхове відшкодування у розмірі 40 651,49 грн.

Відповідач у порушення вимог законодавства щодо своєчасного повідомлення страхової компанії про настання ДТП у триденний строк повідомила позивача про настання ДТП лише 19.08.2014 року, чим порушила вимоги закону і зобов'язана в порядку регресу повернути сплачену потерпілому страхову суму.

На листи позивача щодо врегулювання спору в досудовому порядку та задоволення регресної вимоги ОСОБА_2 надала ТДВ СК «Альфа-Гарант» свою відмову.

З урахуванням наведеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» матеріальну шкоду в розмірі 40 651,49 грн та витрати на сплату судового збору в розмірі 1378 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року позов Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_2 про відшкодування суми страхового відшкодування в порядку регресу задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» суму виплаченого в порядку регресу страхового відшкодування в розмірі 40651, 49 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку тому факту, що відповідно до Витягу з медичної карти апелянт знаходилася на амбулаторному лікуванні в період з 10 серпня 2014 року по 18 серпня 2014 року, що фізично унеможливлювало в строк протягом 3 днів з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди (10 серпня 2014 року) повідомити позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди, але зважаючи на свій важкий стан здоров'я, апелянт повідомила про це наступного дня після свого лікування, а саме, 19 серпня 2014 року.

За наявності документально підтверджених поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

Сам факт того, що апелянт не повідомила позивача про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке мусить ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, до яких відносяться й регресні зобов'язання, отже, спори щодо таких зобов'язань мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особа, винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з неповідомленням страховика про таку пригоду в строки, передбаченні нормами чинного законодавства, повинна в порядку регресу відшкодувати страховику виплату страхового відшкодування, здійснену потерпілій особі.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком з огляду на таке.

Судом встановлено, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави без позбавлення права керування транспортними засобами, цивільний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду. (а.с. 9-11)

Із вироку суду вбачається що 10.08.2014 року приблизно об 11 год 13 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «GEELY MK», реєстраційний номер НОМЕР_1, та рухаючись на перехресті вул. Стеценка - пр-т Палладіна в м. Києві, порушила Правила дорожнього руху та вчинила зіткнення з мотоциклом «HONDA CDR 600RR», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

У силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

23 серпня 2013 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 укладеного Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АС/6843082. (а.с. 4)

19 серпня 2014 року ОСОБА_2, як особа, відповідальність якої застрахована, подала до ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. (а.с. 8)

18 вересня 2014 року потерпілий ОСОБА_4 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а із заявою про страхове відшкодування - 10 березня 2015 року. (а.с. 5-6)

Згідно угоди про розмір страхового відшкодування від 24.06.2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_4 досягли згоди, що загальний розмір страхового відшкодування (шкода, заподіяна здоров'ю, моральна та матеріальна шкода), пов'язаного зі страховим випадком, що стався 10.08.2014 року, складає 90651,49 грн, але у зв'язку з тим, що потерпілому вже було відшкодовано частину збитку від винної особи в розмірі 50000,00 грн, загальний розмір страхового відшкодування зменшується на цю суму та становить 40651,49 грн. (а.с. 34)

Як вбачається з платіжних доручень №13021 та №13022 від 26.06.2015 року позивачем виплачено страхове відшкодування потерпілому. (а.с. 37-38)

15 вересня 2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» направило ОСОБА_2 регресну вимогу за вих. №03/3248 від 14.09.2015 року, в якій пропонувало відповідачу в досудовому порядку врегулювати спір та сплатити на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування - 40651, 49 грн. (а.с. 39)

На вказану регресну вимогу ОСОБА_2 надано відповідь, в якій зазначено про відсутність підстав для задоволення такої вимоги. (а.с. 40)

ТДВ СК «Альфа-Гарант»повторно звернулося до ОСОБА_2 листом від 24.09.2015 року про врегулювання спору. (а.с. 41)

Правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону №1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» статтю 33 Закону № 1961-IV було викладено в новій редакції, зокрема, розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 цієї статті. Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону №1961-IV, у якому міститься відсилання на відповідні пункти та підпункти статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону №1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності у страхувальника або водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обов'язку повідомлення страховика про ДТП підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року в справі №6-1253цс16.

Аналогічні висновки містяться й у Постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі №6-186цс16.

Згідно витягу з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 від 26.09.2014 року після дорожньо-транспортної пригоди остання зверталася за медичною допомогою до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва Амбулаторія загальної практики сімейної медицини №5. (а.с. 67)

У вказаному витягу зазначено, що після дорожньо-транспортної пригоди стан ОСОБА_2 різко погіршився: спостерігаються різкі перепади артеріального тиску, концентрація уваги, головні болі, порушення сну, хиткість при ходьбі, болі в області серця, задишка при ходьбі. Діагностичні дослідження: посттравматична судинна енцефалопатія ІІ-ІІІ стадії, хронічна церебрально-судинна недостатність з порушенням пам'яті, концентрації уваги, запамороченням, головним болем ІІ стадії, гіпертонічною хворобою ІІІ стадії, ішемічна хвороба серця ІІ-А, стенокардія напруги, функціональний клас ІІІ, ступінь ІІІ 4-ризику.

Крім того, 18 серпня 2014 року в Інституті геронтології імені Д.Ф. Чеботарьова НАМН України відповідачу зроблено магнітно-резонансну томографію головного мозку, що підтверджується заключенням лікаря. (а.с. 68)

Колегія суддів також звертає увагу й на те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою, яка досягла пенсійного віку.

Наведені обставини свідчать про те, що відповідач, як водій забезпеченого транспортного засобу, з поважних причин не могла виконати обов'язок щодо своєчасного повідомлення страховика, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про дорожньо-транспортну пригоду протягом строку, передбаченого ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, в судовому засіданні представник позивача підтвердив, що представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» був повідомлений про дорожньо-транспортну пригоду і прибув на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди в цей же день та оглянув пошкоджені транспортні засоби.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та правову позицію Верховного Суду України з цього питання, яка в силу ст. 360-7 є обов'язковою для застосування, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно частин 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно квитанції №58168104 від 18.07.2016 року ОСОБА_2 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1515,80 грн. (а.с. 86)

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1515,80 грн.

Керуючись ч. 1 ст. 1191 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_2 про відшкодування суми страхового відшкодування в порядку регресу відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 515,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва