Справа № 750/3775/16-ц Провадження № 22-ц/795/1676/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Супрун О. П. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.
при секретарі:Покладі Д.В.
за участю:позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, його представника - ОСОБА_7, третіх осіб - ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, - треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про припинення права на частку спільної часткової власності та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.07.2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, - треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про припинення права на частку спільної часткової власності та визнання права власності - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду не відповідає нормам матеріального і процесуального права, судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а також не прийнято до уваги докази, представлені ОСОБА_5 Доводи апеляційної скраги зазначають, що при вирішенні спору по суті суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що відповідач є власником житлового будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_5 не погоджується з висновком акту обстеження вказаного будинку, складеним представниками Сиберізької сільської ради щодо незадовільного стану вказаного майна та його непридатності до проживання, оскільки складання вказаних актів не входить до компетенції органів місцевого самоврядування. При цьому ОСОБА_5 вказує, що прийнявши до уваги вказаний акт, суд першої інстанції не врахував положень Закону України ''Про судову експертизу''. ОСОБА_5 зазначає, що на час розгляду даного позову нею не ставилось питання про зняття з реєстрації відповідача, таким чином, не порушувалось його право на проживання у спірному будинку. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті безпідставно не прийняв до уваги висновок експертного будівельно-технічного дослідження №663/03-16, складений судовим експертом 11.03.2016 року, який підтверджує обґрунтованість вимог заявленого позову. ОСОБА_5 вказує, що по справі є доведеним факт того, що спільне володіння і користування спірним будинком є неможливим, при цьому частка відповідач у спільній власності є незначною і не може бути виділена в натурі. На думку ОСОБА_5 суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні вимог її позову, не взявши до уваги положення статті 365 ЦПК України, а також ту обставину, що позивачем попередньо внесено на відповідний депозитний рахунок вартість частки відповідача у спільному майні, в порядку, визначеному ч.2 статті 365 ЦК України. ОСОБА_5 вважає, що припинення права власності відповідача на 1/10 частку у спільній частковій власності не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_6 та членам його сім'ї, оскільки відповідач має будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і відповідно, має право зареєструватися у вказаному будинку та проживати в ньому разом зі своєю родиною.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вказаний висновок суду узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку суду першої інстанції обставинам справи та нормам матеріального права не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 07.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Алаєвою Т.А., ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_5 та ОСОБА_9 ідеально 9/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2, в такому порядку: ОСОБА_5 - ідеально 7/10 частин, ОСОБА_9 - ідеально 2/10 частини вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями (а.с.16-17).

Згідно договору дарування від 30.01.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори Геза О.В., ОСОБА_12 подарував ОСОБА_6 1/10 частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.21-22).

Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 663/03-16, складеного 11.03.2016 року (а.с.33-73), вартість житлового будинку АДРЕСА_2, складає 317 969 грн., вартість 1/10 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, складає 31 797 грн.; виділити в натурі 1/10 частину житлового будинку, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6- неможливо; визначити порядок користування житловим будинком АДРЕСА_2, який належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_6 - 1/10 частина, ОСОБА_9 - 2/10 частини, ОСОБА_5 - 7/10 частин, - неможливо.

Згідно положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до приписів ч.1,ч.2 статті 321 ЦК України, яка регламентує непорушність права вланості, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 365 ЦК України, яка регламентує припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, регламентовано, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2)річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4)таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до ч.2 статті 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.03.2016 року №54509505 (а.с.84), ОСОБА_6 є власником 1/10 частини будинку АДРЕСА_2.

Згідно довідки Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 09.03.2016 року №74 (а.с.82), ОСОБА_6 має у власності житловий будинок в АДРЕСА_1.

Як вбачається зі змісту акту від 04.05.2016 року обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_6, складеного комісією в складі: секретаря Сиберізької сільської ради Іванченко Л.М., депутатів сільської ради Артюх Л.І. та Макей Л.М. (а.с.163), комісія провела обстеження будинку, власником якого являється ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1, в ході якого виявлено наступне: - ззовні будинок не має пошкоджень; - при вході у веранду стіна в аварійному стані - хитається і випадають цеглини; всередині будинку кімнати в непридатному для проживання стані: підлога протрухла і провалюється, стіни і стеля потріскалися, рами на деяких вікнах потребують заміни - прогнили; у будинку відсутні умови для здійснення особистої гігієни. Висновок: будинок потребує ремонту.

Згідно акту від 04.05.2016 року, складеного за участю секретаря виконавчого комітету Сиберізької сільської ради Іванченко Л.М. та мешканців с.Сибереж Ріпкинського району Чернігівської області (а.с.164), власник будинку, розташованого в АДРЕСА_1 Ріпкинського району Чернігівської області - ОСОБА_6 з 2004 року не проживає у своєму будинку і був знятий з реєстрації 25.07.2014 року; у вказаному будинку ніхто не проживає.

В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 13.09.2014 року ОСОБА_6 був зареєстрований по АДРЕСА_2 (а.с.168). За вказаною адресою з відповідачем проживає його дружина - ОСОБА_16 та їх неповнолітній син ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за вказаною адресою 03.10.2015 року (а.с.165). Відповідач працює двірником у ТОВ ''Чернігівторг'' (а.с.161), його дружина - прибиральником виробничих приміщень у ТОВ ''Шен-Сервіс'', в магазині, розташованому за адресою: м.Чернігів, вул. 77 Гвардійської Дивізії,1 (а.с.185). Син відповідача - ОСОБА_17 навчається у 4 класі Чернігівської загальноосвітньої школи № 23 І-ІІІ ступенів з 01.09.2012 (а.с.166).

Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги фактичні вищезазначені обставини справи та норми матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого по суті висновку відносно того, що заявлені ОСОБА_5 позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів в розумінні статей 58, 59 ЦПК України відносно того, що припинення права ОСОБА_6 на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім'ї. При цьому суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що в ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідач, окрім будинку в с.Сибереж Ріпкинського району Чернігівської області, який знаходиться за межами м.Чернігова та перебуває в непридатному для проживання стані, іншого житла не має, і за даних обставин в задоволенні вимог заявленого позову необхідно відмовити.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при розгляді даної справи по суті не прийняв до уваги тієї обставини, що ОСОБА_6 є власником будинку в с.Сибереж Ріпкинського району Чернігівської області, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги акт від 04.05.2016 року, складений комісією в складі: секретаря Сиберізької сільської ради Іванченко Л.М., депутатів сільської ради Артюх Л.І. та Макей Л.М., обстеження будинку, власником якого являється ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1, оскільки вказаний акт не є висновком будівельно-технічної експертизи, також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення. Оскільки відповідно до приписів ч.1 статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, при цьому згідно ч.1 статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В даному випадку вказаний акт від 04.05.2016 року (а.с.163) містить в собі інформацію щодо візуального огляду будинку в АДРЕСА_1, Ріпкинського району Чернігівської області. Зазначеному акту від 04.05.2016 року судом першої інстанції відповідно до приписів статті 212 ЦПК України надано відповідну оцінку у сукупності з іншими доказами по справі, з відображенням результатів оцінки доказів в рішенні.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги висновок експертного будівельно-технічного дослідження №663/03-16, складений 11.03.2016 року судовим експертом Харченком В.В., який підтверджує обґрунтованість вимог заявленого позову відносно того, що спільне володіння і користування спірним будинком між позивачем і відповідачем є неможливим, а також те, що частка відповідача у спільній власності є незначною і не може бути виділена в натурі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Оскільки, як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, вказаний висновок експертного будівельно-технічного дослідження №663/03-16, складений 11.03.2016 року, був предметом дослідження суду першої інстанції, разом з тим, в задоволенні вимог заявленого позову суд відмовив з тих підстав, що позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів в розумінні статей 58,59 ЦПК України відносно того, що припинення права ОСОБА_6 на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім'ї.

За даних обставин також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом положень статті 365 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач виконала вимоги ч.2 статті 365 ЦК України і попередньо внесла вартість частки відповідача у спільному майні в розмірі 31 797 грн. на депозитний рахунок суду, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вказана обставина, виходячи з правового аналізу статті 365 ЦК України, не може бути безумовною підставою для задоволення вимог заявленого позову.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_5 стверджує, що будинок, який належить відповідачу в с.Сибереж Ріпкинського району Чернігівської області та спірний будинок в АДРЕСА_2 є ідентичними за умовами проживання та технічними характеристиками, тому суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку відносно того, що будинок, який належить відповідачу в с.Сибереж Ріпкинського району Чернігівської області є непридатним для проживання. Зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку суду першої інстанції, оскільки до такого висновку суд прийшов на підставі доказів, які були досліджені в судовому засіданні. Відмовляючи в задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що позивачем не представлено суду переконливих доказів відносно того, що припинення права ОСОБА_6 на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім'ї. При цьому суд, виходячи з положень статті 212 ЦПК України, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відобразивши результати оцінки доказів в рішенні, з наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: