Головуючий у 1-й інстанції Топузова Н.М.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 54
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сорока Г.П.,

суддів - Гаврилової Г.Л., Принцевської В.П,

секретар - Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», третя особа: виконуючий обов'язки директора філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_3, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, скасування запису про звільнення у трудовій книжці, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 26 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

22 червня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»), третя особа: в.о. директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_3, та просив визнати неправомірним і скасувати наказ про його звільнення, поновити на роботі, скасувати запис про звільнення у трудовій книжці, а також стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Посилався на те, що звільнення проведено не уповноваженою особою та у порушення встановленого законом порядку без згоди профспілкового комітету.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 26 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, скасування запису про звільнення у трудовій книжці, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. При цьому посилається на необґрунтованість і незаконність рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Третя особа директор філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу та просив справу розглянути у його відсутності, апеляційну скаргу відхилити, залишивши без зміни рішення суду першої інстанції. Тому, керуючись положенням ст.305 ЦПК України, колегія судів розглянула справу у відсутності третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, які доводи апеляційної скарги підтримали, просили скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, заперечення представника відповідача ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» ОСОБА_5, яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання рішення не тим суддею, який розглянув справу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що скорочення штату мало місце, з 06.05.2015 року зі штатного розпису виведено посаду заступника головного інженера структурного підрозділу філії «Служба головного інженера». За два місяця до звільнення позивач був попереджений про майбутнє звільнення. Адміністрація філії не пропонувала позивачу вільні вакансії, оскільки з дня попередження по день звільнення таких посад на філії не було. Звільнення проведено без згоди профспілкового комітету з тих підстав, що рішення профкому про відмову в наданні згоди на звільнення позивача необґрунтоване. Наказ про звільнення підписаний особою, що мала на це повноваження. Тому суд дійшов до висновку, що дії відповідача щодо звільнення позивача у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України є правомірними та відмовив у задоволенні позову із-за недоведеності вимог позивача.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія судів погодитись не може.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що Кровелецький комбінат хлібопродуктів є філією публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Відповідно до п.1.2 Положення про філію публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» (т.1 а.с.78-83) філія є відокремленим підрозділом публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Пунктами 1.5,3.1,3.2 Положення визначено, що філія здійснює свою діяльність від імені товариства і в межах повноважень, встановлених цим Положенням. Філія не має статусу юридичної особи, здійснює свою діяльність від імені товариства і в межах повноважень, встановлених цим Положенням та Статутом товариства.

Філія очолюється директором філії, який призначається головою правління товариства в порядку, передбаченому цим Положенням та статутом товариства і діє від імені товариства на підставі виданої йому довіреності п.3.10).

Відповідно до п.7.6 Положення директор філії забезпечує виконання покладених на філію завдань та здійснює управління філією, зокрема: приймає на роботу, звільняє працівників філії та накладає на них стягнення відповідно до законодавства, крім осіб визначених п.7.7 Положення (заступник директора, головний бухгалтер, головний інженер, начальник виробничо-технологічної лабораторії філії, які призначаються наказами голови правління товариства); самостійно і на основі рішень товариства видає накази, а тому числі з кадрових питань, підписує договори та інші документи.

Структура і штатний розпис розробляється філією з урахуванням вимог колективного договору і подається на затвердження голові правління товариства (п.7.8).

Відповідно до довіреності від 26.03.2015 року ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» уповноважило ОСОБА_3, на якого наказом голови правління товариства від 25.03.2015 року покладено виконання обов'язків директора філії, здійснювати підбір кадрів, укладати та розривати з ними трудові договори, видавати в межах своєї компетенції та в межах філії накази та розпорядження, в тому числі про прийом, переведення, переміщення, та звільнення з роботи працівників філії. Організовувати навчання працівників філії, підвищення кваліфікації, визначати компетенцію, права та обов'язки, межі відповідальності працівників філії, затверджувати посадові інструкції (за погодженням з ПАТ «ДПЗКУ»). Подавати на затвердження голові правління товариства штатний розпис, фонд заробітної плати філії та фонд преміювання за звітні періоди. Строк дії довіреності по 30.04.2015 року включно (т.1 а.с.68,128) Аналогічні повноваження ОСОБА_3 були надані довіреностями від 28.04.2015 року на строк до 31.05.2015 року, від 27.05.2015 року на строк до 30.06.2015 року, від 30.06.2015 року на строк до 31.12.2015 року (т.1 а.с.129-131).

Таким чином, ОСОБА_3 як виконуючий обов'язки директора філії та як директор філії в межах своєї компетенції мав право вирішувати кадрові питання, в тому числі щодо прийняття, переведення, звільнення з роботи, а також щодо зміни штатного розпису, скорочення чисельності та штату працівників.

Зі справи також вбачається, що наказом директора філії публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» №63-п від 24.03.2015 року ОСОБА_2 з 24.03.2015 року прийнятий на роботу до філії на посаду заступника головного інженера служби головного інженера (т.1 а.с.10).

Згідно техніко-економічного обґрунтування скорочення штатних одиниць та чисельності працівників філії публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» від 08.04.2015 року, складеного головним інженером та провідним інженером з підготовки кадрів філії, з урахуванням того, що служба головного інженера результативно працювала без заступника головного інженера більше 1 року та 4 місяців, і його функціональні обов'язки були розподілені між інженером з комплектації устаткування й матеріалів та головним механіком шляхом доручення виконання додаткової роботи, наведено висновок щодо нераціональності утримання посади заступника головного інженера зважаючи на виявлену незавантаженність заступника головного інженера служби головного інженера та скорочення цієї штатної одиниці (т.1 а.с.91).

На підставі даного техніко-економічного обґрунтування 09.04.2015 року в.о.директора філії публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_3 видано наказ №70-п про попередження ОСОБА_2 про звільнення з 09.06.2015 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. З наказом ОСОБА_2 під особистий підпис ознайомлений 10.04.2015 року (т.1 а.с.233).

10.04.2015 року адміністрацією підприємства в профспілковий комітет філії направлено подання, в якому з посиланням на ст.43 КЗпП України адміністрація просила дати згоду на розірвання трудового договору з 09.06.2015 року із заступником головного інженера філії ОСОБА_2 та погодити техніко-економічне обґрунтування скорочення штатних одиниць та чисельності штату працівників філії від 08.04.2015 року (т.1 а.с.71).

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації філії публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» від 23.04.2015 року за результатами розгляду вказаного подання адміністрації більшістю голосів вирішено: не надавати згоду на скорочення однієї штатної одиниці заступника головного інженера структурного підрозділу «Служба головного інженера». Адміністрації підприємства протягом двох місяців пропонувати ОСОБА_2 наявні вакантні посади (т.1 а.с.72-73).

Посада заступника головного інженера структурного підрозділу «Служба головного інженера» з 06.05.2015 року виключена зі штатного розпису згідно наказу по філії №81-п від 05.05.2015 року (т.1 а.с.224).

Наказом директора філії від 09.06.2015 року №94-п ОСОБА_2 звільнено з посади заступника головного інженера структурного підрозділу «Служба головного інженера» 09.06.2015 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Підстави звільнення наказ №70-п від 09.04.2015 року та діючий колективний договір (т.1 а.с.232).

Згідно п.1 розділу IV Колективного договору між адміністрацією і первинними профспілковими організаціями Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України», схваленого зборами колективів філій підприємства 08.02-24.02.2011 року та зареєстрованого у встановленому порядку 22.03.2011 року, роботодавець зобов'язався у разі необхідності звільнення працівників за ініціативою роботодавця у зв'язку із скороченням чисельності та штату за наявності умов економічного, технологічного, структурного, організаційного характеру (ліквідація, злиття тощо): не пізніше як за три місяці до звільнення подавати виборчим органам профспілкових організацій інформацію про причини наступного звільнення, кількість і категорії працівників, яких це стосується, строки проведення звільненні; проводити консультації з виборними органами первинних профспілкових організацій та визначити заходи щодо запобігання звільненню, обмеження його до мінімуму або пом'якшення його соціальних наслідків; забезпечити розробку та реалізацію заходів з соціального захисту вивільнюваних працівників за узгодженням з профспілками, в тому числі організацію професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації вивільнюваних працівників за рахунок коштів підприємства з працевлаштування їх на вакантні посади, додатково створені робочі місця, а також впроваджувати інших заходів (т.2 а.с.43-74,т.1 а.с.92-127).

Однак, як вбачається зі справи техніко-економічне обґрунтування скорочення чисельності та штату працівників від 08.04.2015 року не було погоджено з профспілковим комітетом філії.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5 1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49 2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49 2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»( Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України /,розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування)працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Як вбачається зі справи, згідно штатного розпису на 08.04.2015 року у філії була вакантна посада вантажника на виробничій дільниці (елеваторно-заготівельна мережа), на яку наказом №69-п від 09.04.2015 року був прийнятий ОСОБА_6 (т.1 а.с.179-182,220).

Незважаючи на те, що було заплановано вивільнення ОСОБА_2 згідно техніко-економічного обґрунтування від 08.04.2015 року та що наказ про попередження ОСОБА_2 про звільнення був виданий 09.04.2015 року і адміністрація згідно законодавства про працю а також відповідно до колективного договору зобов'язана прийняти заходи про працевлаштування працівника, що підлягає звільненню у зв'язку із скороченням чисельності та штату, адміністрація не запропонувала дану посаду позивачу, а прийняла на роботу сторонню особу.

Крім того, згідно штатного розпису на 08.04.2015 року (т.1 а.с.176-182) у філії була тимчасова посада слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (ОСОБА_7 призваний на військову службу) на виробничій дільниці (елеваторно-заготівельна мережа), тимчасова посада муляра в ремонтно-будівельній бригаді (ОСОБА_8 призваний на військову службу).

З 24.04.2015 року вивільнилась штатна одиниця слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики в млині (ОСОБА_9 призваний на військову службу), що підтверджується копією наказу про звільнення та штатним розписом на 01.05.2015 року (т.1 а.с.186-189,223).

Дані посади були вакантними і станом на 09.06.2015 року, тобто на час звільнення позивача з роботи (т.1 а.с.190-215), що в апеляційному суді не спростував представник відповідача.

Однак протягом всього періоду з дня попередження про звільнення по день звільнення зазначені посади позивачу не пропонувались для працевлаштування у зв'язку із скороченням посади заступника головного інженера структурного підрозділу філії «Служба головного інженера». Позивач є працездатним, має вищу освіту, кваліфікація інженер-технік (т.3 а.с.24), тому за своєю кваліфікацією може займати посади слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики на виробничій дільниці (елеваторно-заготівельна мережа), слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики в млині, для зайняття яких необхідна професійно-технічна освіта, а також може займати посаду муляра в ремонтно-будівельній бригаді, яка є робочою спеціальністю та згідно кваліфікаційних вимог не потребує спеціальної освіти. Крім того, у разі необхідності додаткової підготовки чи перепідготовки для заняття зазначених посад адміністрація відповідно до колективного договору зобов'язана приймати заходи для відповідного навчання.

Позивач в апеляційному суді пояснив, що він погодився би на зайняття зазначених посад, оскільки на утриманні має двох неповнолітніх дітей, але адміністрація філії йому іншої роботи не пропонувала, не надала ніяких відомостей про наявність вакантних посад, в тому числі і тимчасових.

Як вбачається зі справи філія публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-заготівельна корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» не є юридичною особою, тому у відповідності до положень ст.49-2 КЗпП України адміністрація зобов'язана була запропонувати позивачу одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із скороченням чисельності та штату іншу роботу по товариству в цілому.

Відповідач надав суду інформацію про відсутність в товаристві та його структурних підрозділах - філіях вакантної посади заступника головного інженера (т.2 а.с.155). Щодо наявності інших вакантних посад в товаристві та його структурних підрозділах - філіях відповідач ніякої інформації суду не надав. Представник відповідача в суді першої інстанції та в апеляційному суді проти надання інформації щодо наявності вакантних посад в цілому по товаристві (в тому числі у інших структурних підрозділах - філіях товариства) відмовився, посилаючись на те, що філія Кролевецький комбінат хлібопродуктів є самостійним відокремленим структурним підрозділом товариства, самостійно вирішує кадрові питання, тому вакантні посади по товариству, інших філіях товариства адміністрація не повинна була пропонувати позивачу при вирішення питання про звільнення.

З огляду на наведене, наказ директора філії від 09.09.2015 року про звільнення позивача у зв'язку із скороченням чисельності та штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України не може бути визнаний законним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі на посаді заступника головного інженера структурного підрозділу «Служба головного інженера» філії товариства з обмеженою відповідальністю «Державна продовольчо-заготівельна корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» з дня звільнення, оскільки звільнення позивача проведено у порушення вимог ч.2 ст.40, ст.49-2, ст.43 КЗпП України без прийняття заходів для працевлаштування позивача на наявні у філії та в товаристві в цілому вакантні посади, в тому числі і на тимчасові, та без згоди профспілкового комітету, рішенням якого від 23.04.2015 року було рекомендовано адміністрації запропонувати ОСОБА_2 вільні посади.

Посилання представника відповідача на недоцільність працевлаштування позивача на тимчасові вакантні посади, які займали особи, що призвані на військову службу, у зв'язку з тим, що адміністрацією філії організована робота у структурних підрозділах з урахуванням кількості фактично працюючих спеціалістів, є безпідставними, оскільки вони не грунтуються на вимогах законодавства про працю та не звільняють адміністрацію філії від виконання обов'язку по прийняттю заходів для працевлаштування працівника, що вивільняється у зв'язку із скороченням чисельності та штату.

Проте суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув та помилково дійшов до висновку що у період з дня попередження ОСОБА_2 про скорочення штату по час звільнення не було вільних посад у філії, тому пропозиції про вакантні посади йому не пропонувались. З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, скасування наказу про звільненні і поновлення позивача на роботі.

Також слід відмітити, що ОСОБА_2 є переселенцем з м.Донецька - тимчасово окупованої території (району проведення АТО), що підтверджується довідкою від 17.11.2014 року (т.1 а.с.20).

Колегія суддів також не може погодитись з висновком суду першої інстанції про залишення без уваги доводів позивача щодо порушення його прав у зв'язку з тим, що адміністрація філії не пропонувала йому вакантних посад, з посиланням на те, що позивач з таких підстав не заявляв позов. Так, зі справи вбачається, що у письмовій позовній заяві ОСОБА_2 як на незаконність наказу про звільнення посилався на порушення встановленого законом порядку звільнення, відсутність згоди профспілкового комітету на його звільнення за скороченням чисельності та штату (т.1 а.с. а.с.1-4). Згідно протоколу засідання профспілкового комітету від 23.04.2015 року в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 адміністрації відмовлено та рекомендовано запропонувати працівнику вакансії для працевлаштування (т.1 а.с.72-73). У попередньому судовому засіданні та в судових засіданнях по суті розгляду справи позивач вказував на те, що йому не пропонувалась інша робота, чим порушено його права, що вбачається із змісту технічного запису судового засідання. Для перевірки доводів позивача суд у попередньому засіданні визначився з обсягом доказів та своєю ухвалою від 15.07.2015 року витребував у відповідача докази щодо наявних вакансій в товаристві за період з дня попередження по день звільнення ОСОБА_2, штатний розпис та зміни до нього, накази про прийом на роботу, переведення, інформацію чи пропонувались позивачу на момент попередження і до моменту звільнення всі вакантні посади по товариству тощо (т.1 а.с.147). В ході розгляду справи суд першої інстанції перевіряв обставини щодо пропонування позивачеві вакантних посад для працевлаштування у зв'язку із скороченням посади, які він займав, встановив такі обставини і в своєму рішенні дав оцінку даним обставинам та наданим сторонами доказам, що вбачається із змісту рішення суду. За таких обставин, виходячи з положень ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у розумний строк незалежним і безстороннім судом, та, враховуючи те, що пропонування працівникові іншої роботи на підприємстві при вирішенні питання про звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України є обов'язком адміністрації і без вирішення цього питання звільнення працівника законом не допускається, слідує, що не виконання цього обов'язку адміністрацією не може свідчити про законність звільнення та не може бути залишене судом без уваги, тим більше, що позивач посилався на порушення встановленого законом порядку проведення його звільнення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, визнання наказу про звільнення незаконним та його скасуванні і поновлення позивача на посаді заступника головного інженера структурного підрозділу «Служба головного інженера» з дня звільнення.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Розмір середньоденної заробітної плати позивача був визначений відповідачем у розмірі 204,95грн. (т.1 а.с.90), виходячи із заробітку за два останні місяці, що передують звільненню та відпрацьованого ОСОБА_2 в цей період робочого часу у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, і даний розмір середньоденного заробітку не оспорюється сторонами.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

З урахуванням графіку роботи позивача (5 днів на тиждень), святкових та неробочих днів за період з 10.06.2015 року по 19.01.2016 року час вимушеного прогулу складає 134 робочих днів. Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 27463,30грн. (204,95грн.Х134 роб.дн.).

Тому, у зв'язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.06.2015 року по 19.01.2016 року у розмірі 27463,30грн. з урахуванням податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають вирахуванню із заробітної платі роботодавцем при її виплаті.

Підстав для задоволення позову про зобов'язання відповідача виключити з трудової книжки запис про звільнення колегія суддів не вбачає, оскільки внесення відповідних записів у трудову книжку є обов'язком відповідача відповідно до вимог закону на підставі рішення суду про поновлення позивача на роботі, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави допускати, що цей обов'язок не буде виконаний відповідачем під час виконання рішення суду, тобто на час перегляду справи в апеляційному порядку спір про порушене, оспорене або невизнане право відсутній.

З огляду на наведене рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст.88 ЦПК України у зв'язку із скасуванням рішення суду та ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову пропорційно задоволеним вимогам з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений: за подачу позову з вимог майнового характеру у розмірі 274,63грн. (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 1% від 27463,30грн) та з вимог немайнового характеру визнання незаконним та скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі у розмірі 243,60грн., а всього 518,23грн. та за подачу апеляційної скарги з майнових вимог у розмірі 302,09грн. (110% від 274,63грн.) та з вимог немайнового характеру у розмірі 267,96грн. (110% від 243,60грн.), а всього 570,05грн.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 26 листопада 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», третя особа: виконуючий обов'язки директора філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_3, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, скасування запису про звільнення у трудовій книжці, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Філії публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» №94-п від 09 червня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника головного інженера структурного підрозділу «Служба головного інженера» з 09 червня 2015 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_2 на роботі у Філії публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» на посаді заступника головного інженера структурного підрозділу «Служба головного інженера» з 09 червня 2015 року.

Стягнути з Філії публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 червня 2015 року по 19 січня 2016 року у розмірі 27463 (двадцять сім тисяч чотириста шістдесят три) гривень 30 копійок з урахування податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають вирахуванню із заробітної плати роботодавцем при їх виплаті.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Філії публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» в дохід держави судовий збір за подання позову у розмірі 518 (п'ятсот вісімнадцять) гривень 23 копійок, за подання апеляційної скарги у розмірі 570 (п'ятсот сімдесят) гривень 05 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Гаврилова Г.Л.

Принцевська В.П.