АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Лапчевської О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся із позовом уточнивши який зазначив, що із 13 липня 1991 року до 01 червня 2010 року перебував із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі.

За час проживання у шлюбі сторонами була придбана у власність двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Загальна вартість цієї квартири складала 10608.92 крб., 3740 крб. сплатила відповідачка до шлюбу та 6868.92 крб. сплачено в період перебування сторін у шлюбі, тому позивач має право на 2/7 частин вищевказаної квартири.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на положення ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 15-17 Закону України «Про власність» просив визнати об'єктом права спільної сумісної власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнати за позивачем право власності на 2/7 частини вищевказаної квартири. ( т. 1 а.с. 1-5, 99-103)

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер, ОСОБА_1 (дружина ОСОБА_6), ОСОБА_2 (мати ОСОБА_6) вступили у справу як спадкоємці померлого та остаточно уточнивши позовні вимоги, просили визнати об'єктом права спільної сумісної власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2, як спадкоємицею за законом після померлого ОСОБА_6, право власності на 1/ 14 частини вищевказаної двокімнатної квартири та за ОСОБА_1, як спадкоємицею за заповітом після померлого ОСОБА_6, право власності на 3/14 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1. (т. 1 а.с. 144-146, 155-161, 187-188)

Відповідачка проти позову заперечувала зазначала, що із листопада 1986 року була членом ЖБК «Ізумруд», за рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів № 15/2-88 від 21.04.1988 року отримала вищевказану квартиру, за період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за квартиру було сплачено лише 4600 крб., у травні 1992 року виплатила повну вартість квартири, після розірвання шлюбу 01 червня 2010 року відповідач добровільно виїхав із спірної квартири і протягом трьох років будь-яких майнових вимог не заявляв. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 серпня 2011 року скасовано реєстрацію позивача у вказаній квартирі. Просила відмовити в задоволенні позову із посиланням на ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України. (т. 1 а.с. 55-56, 65, 129-130)

Третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проти позову заперечувала. (т. 1 а.с. 235)

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності залишено без задоволення. (т.2 а.с.5-10)

В апеляційній скарзі позивачі посилалися на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просили рішення районного суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. На обґрунтування скарги апелянти зазначили, що суд не врахував обставин та доказів, якими були обґрунтовані заявлені вимоги та дійшов помилкового висновку про відмову у позові. (т. 2 а.с. 13-17)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_7 підтримав скаргу і просив її задовольнити, ОСОБА_3, її представник - ОСОБА_8 заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, причини неявки не повідомили про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином про що у справі є докази. (т. 2 а.с.46-50, 60-61)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлено, що із 13 липня 1991 року до 01 червня 2010 року ОСОБА_6 перебував із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі.(т. 1 а.с. 32-34)

За рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 08 лютого 1989 року № 100 затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК «Ізумруд» про надання квартир в будинку АДРЕСА_1, площею 29.76 кв.м. із зняттям з кооперативного обліку.(т. 1 а.с. 173-174)

На підставі вищевказаного рішення 15 лютого 1989 року видано ордер № 074466 на право вселення до вищевказаної квартири ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 (т.1 а.с.60)

За довідкою ЖБК «Ізумруд» від 01 липня 1992 року № 170, балансова вартість квартири 10 608.92 крб., сума паєнакопичення 6008.92 крб. та позичка 4600 крб. погашена повністю у травні 1992 року.(т. 1 а.с. 57)

За довідкою ОСББ «Ізумруд» від 03 квітня 2014 року № 5-14, пайовий внесок за вищевказану квартиру в сумі 10608.92 крб. сплачений в повному обсязі: 3740 крб. сплачено 03.05.1988 року, 748 крб. сплачено 25.01.1989 року, 1000 крб. погашено 27.12.1991 року Виробничим швейним об'єднанням «Каштан», 4600 крб. сплачено 21.05.1992 року, дані про дату сплати 520.92 крб. відсутні.(т.1 а.с. 131, 176-177)

Сплата ОСОБА_3 3740 крб. підтверджується наявними у справі довідкою Управління ЖБК Київського міськвиконкому від 3 травня 1988 року та дорученням вкладника за рахунком на перерахування коштів.(т.1 а.с. 58-59)

За довідкою ТОВ «ВТК Каштан» від 04 квітня 2014 року № 59/14 нарахована ОСОБА_3 заробітна плата складала у 1991 році - 6413.24 крб., у 1992 році - 115 729.38 крб.(т.1 а.с. 132)

За довідкою ПАТ «Київський маргариновий завод» від 01.08.2014 року № 673 нарахована ОСОБА_6 заробітна плата складала у 1991 році - 4607.60 крб., у 1992 році - 262399.45 крб.(т. 1 а.с. 175)

За повідомленням Київського МБТІ та РОН від 21.11.2013 року № 24594, за даними Бюро квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована.(т.1 а.с. 83)

За рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 серпня 2011 року, позов ОСОБА_3 задоволено, усунуто перешкоди у користуванні жилим приміщенням шляхом скасування реєстрації ОСОБА_6 за вказаною адресою спірної квартири. Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_6 не проживає у спірній квартирі з липня 2010 року.(т. 1 а.с. 6-8)

Відповідно до положень частини 3 ст. 61 ЦПК України, колегія суддів визнала вказані обставини встановленими.

Із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернувся у липні 2013 року, тому строк позовної давності на звернення до суду із позовом про визнання права власності на частину вказаної квартири ним не пропущений.(т. 1 а.с. 2-5)

З цих же підстав колегія суддів визнала помилковим висновок районного суду про відмову в позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності із посиланням на положення ч. 4 ст. 267 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер.(т. 1 а.с. 2-5, 144)

ОСОБА_1 (дружина ОСОБА_6) за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом є спадкоємцем майна померлого в ѕ долях, ОСОБА_2 (мати ОСОБА_6) за свідоцтвом про право на спадщину за законом є спадкоємцем майна померлого в ј долі, вступили у справу та заявили в районному суді вимоги щодо предмету спору. (т.1 а.с.159-160)

Встановивши вказані обставини і надані докази, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами мають бути врегульовані за положеннями ст. 146 ЖК України, Закону України "Про власність", п. 43 Примірного статуту ЖБК, ст. ст. 22, 24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

При цьому, пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При цьому суд повинен враховувати суму боргу, яку один з подружжя зобов'язаний повернути кредитору.

Внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Якщо паєнагромадження згодом збільшилися за рахунок коштів, одержаних одним з подружжя у дар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна, то ці кошти також є особистою власністю того з подружжя, який їх одержав. При поділі квартири на цю суму може бути збільшена його частка в паєнагромадженні.

Поділ квартири у будинку ЖБК може бути проведений, якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення. Поділ приміщень при цьому провадиться відповідно до виділених їм часток у паєнагромадженні або визначених у праві власності на квартиру.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ, член житлового, житлово-будівельного кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває права власності на це майно.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону "Про власність" при внесенні паю в житлово-будівельний кооператив за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між ними.

Відповідні роз'яснення містяться і в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" від 18 вересня 1987 року N 9.

Як встановлено судом за період проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з липня 1991 року і до травня 1992 року Виробничим швейним об'єднанням «Каштан» 27 грудня 1991 року здійснено цільовий внесок за працівника підприємства ОСОБА_3 сплачено 1000 крб., та остаточно пайовий внесок сплачено ОСОБА_3 21 травня 1992 року внесенням 4600 крб.

Доводи апелянта, що ТОВ «ВТК Каштан» не надано фінансових документів підтверджуючих таку сплату колегія суддів відхилила, оскільки перерахування вказаних грошей підтвердив ЖБК «Ізумруд» видачею належної довідки.

Сплату Виробничим швейним об'єднанням «Каштан» 27 грудня 1991 року 1000 крб. колегія суддів визнала отриманням коштів особисто ОСОБА_3, а тому визнала підстави для збільшення її частки в паєнагромадженні на цю суму та суму 520.92 крб., яка за довідкою сплачена саме за рахунок коштів відповідачки.

До суду не надано доказів сплати ОСОБА_3 4600 крб. за рахунок коштів, одержаних нею у дар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна (грошей), за яких суд мав би підстави дійти висновку, що ці кошти також є особистою власністю ОСОБА_3 Не надано до суду і доказів укладення між подружжям письмової угоди.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційному суді на погашення вказаного пайового внеску за рахунок належних їй коштів як заощадження на рахунку № 2583 колегія суддів відхилила, оскільки досліджені судом оригінал та копія ощадної книжки містять відмітки залишку грошей у сумі 2127. 64 крб. та протягом 1992 року ОСОБА_3 лише збільшувала накопичення грошей, при цьому відсутні відмітки про зняття нею грошей із вказаного рахунку. Запис про витрати грошей датований лише 18 лютого 1993 року, а відтак гроші з рахунку № 2583 не були використані 21 травня 1992 року внесенням 4600 крб. пайового внеску. (т. 2 а.с. 66)

За таких обставин, колегія суддів визнала сплату 4600 крб. за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу.

За таких обставин колегія суддів визначила розмір частки належної позивачам, як правонаступникам померлого ОСОБА_6 наступним чином.

За довідкою ЖБК «Ізумруд» від 01 липня 1992 року № 170 балансова вартість квартири складала 10608.92 крб., судом встановлено, що 6008.92 грн. пайового внеску внесено ОСОБА_3, а 4600 крб. за рахунок спільних коштів подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6, що складало 43.36% балансової вартості квартири та відповідає 2/5 її частини.

Таким чином, виходячи з ступеня участі ОСОБА_6 працею і коштами у створенні спільної власності, йому належить право на 1/5 (2/5 : 2) частину квартири.

Тому ОСОБА_1 (дружина ОСОБА_6) за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом є спадкоємцем майна померлого в ѕ долях має право на отримання 3/20 частин вищевказаної квартири, а ОСОБА_2 (мати ОСОБА_6) за свідоцтвом про право на спадщину за законом є спадкоємцем майна померлого в ј долі та має право на отримання 1/20 частин вказаної квартири.

Висновок районного суду, що спірна квартира є кооперативною власністю ОСББ «Ізумруд» та не може входити до складу спільного майна подружжя із посиланням на норми Закону України «Про кооперацію» і ст. 331 ЦК України, колегія суддів визнала помилковим.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідачки, пропорційно до часток задоволених позовних вимог, на користь ОСОБА_2 - 250 грн. 00 коп. судового збору за розгляд справи районним судом, 946 грн. 27 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом та на користь ОСОБА_1 - 750 грн. 00 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 2838 грн. 83 коп. за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 88, 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 як спадкоємицею за заповітом після померлого ОСОБА_6, право власності на 3/20 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 як спадкоємицею за законом після померлого ОСОБА_6, право власності на 1/20 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 750 (сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 2838 (дві тисячі вісімсот тридцять вісім) грн. 83 коп. за розгляд справи апеляційним судом.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 250 (двісті п'ятдесят) грн. 00 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 946 (дев'ятсот сорок шість) грн. 27 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Лапчевська

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/7191/2016

Унікальний номер 752/12742/13-ц

Головуючий у першій інстанції - Чередніченко Н.П.

Доповідач Левенець Б.Б.