Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : , Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю., за участю позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 та представника третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання членом сім'ї та встановлення факту проживання однією сім'єю та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6, третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин, факту проживання однією сім'єю і зміну черговості одержання права на спадкування,

В С Т А Н О В И Л А :

07 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулася в Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_5, в обґрунтування якого вказувала, що протягом останніх 7 років постійно проживала разом, однією сім'єю, із ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9, після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Стверджує, що на момент смерті ОСОБА_9 вона проживала з останньою

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1787/2016 Головуючий у 1 інстанції : Сидорук Є.І. Доповідач : Григоренко М.П.

однією сім'єю протягом останніх семи років, доглядала за нею, готувала їжу, прала, прибирала, забезпечувала побут та лікувала ОСОБА_9

Вказує, що зароблені нею кошти та пенсія ОСОБА_9 ними спільно витрачалася на оплату комунальних послуг, купівлю продуктів харчування, одягу, ліків тощо. Вони разом вели спільне господарство і були пов'язані спільним побутом. На підставі цього вважає себе членом сім'ї ОСОБА_9

Із цих підстав просила визнати її членом сім'ї ОСОБА_9, 1930 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити щодо ОСОБА_3 факт проживання понад п'ять років однією сім'єю з ОСОБА_9

04 березня 2016 року ОСОБА_6, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову, заявив позов до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту його родинних відносин із чоловіком покійної ОСОБА_9 - ОСОБА_10, факту постійного його проживання однією сім'єю із ОСОБА_9 впродовж останніх п'яти років та зміну черговості одержання права на спадкування після смерті останньої.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 стверджує, що він є рідним племінником ОСОБА_10, чоловіка покійної ОСОБА_9, так як його батько був рідним братом ОСОБА_10

В зв'язку з тим, що їхні прізвища пишуться по різному, а саме «ОСОБА_10» та «ОСОБА_10», то виникла необхідність встановити факт родинних відносин між ним та померлим дядьком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після смерті ОСОБА_10, дружина останнього всю спадщину переоформила на себе, він же ж в свою чергу разом зі своїм братом надавав кошти для переоформлення спадщини на ім'я тітки.

Окрім того, тітка перебувала в хворобливому стані, потребувала сторонньої допомоги, і з весни 2010 року він переїхав проживати до тітки, щоб допомагати їй по господарству, намагався знайти роботу в місті Рівному, адже ніс витрати на лікування та оплату комунальних послуг. Не знайшовши роботи в місті був змушений час від часу їздити за кордон на заробітки, в цей час до ОСОБА_9 приходив соціальний працівник.

Рішенням Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання членом сім'ї та встановлення факту проживання однією сім'єю відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_6 - задоволено.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_10, а саме, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 є дядьком ОСОБА_6.

Встановлено факт проживання однією сім'єю на протязі останніх п'яти років, з весни 2010 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

Змінено черговість одержання права на спадкування і визнано ОСОБА_6 спадкоємцем другої черги.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що ОСОБА_6 не надано жодних доказів того, що він протягом останніх років здійснював догляд за ОСОБА_9 та її чоловіком ОСОБА_10

Стверджує, що ОСОБА_6 не проживав із сім'єю ОСОБА_10 та ОСОБА_9 і не надав суду доказів, які б підтверджували його родинне відношення до померлих.

ОСОБА_6 фактично проживав в м. Комсомольськ Полтавської області, що підтверджується відповідною відміткою в його паспорті. Він лише приїжджав на похорони спочатку до ОСОБА_10 в 2013 році, а потім в серпні 2015 року до ОСОБА_9, що підтвердили свідки в ході розгляду справи. А твердження ОСОБА_6 спростовані показами усіх сусідів, які проживали разом із померлими в одному будинку, показами друзів померлих, лікарів тощо. В ході допиту свідків зі сторони третьої особи, останні давали ( на її думку ) суперечливі покази. Крім того, на запитання якими хворобами ОСОБА_9 хворіла і як часто вона перебувала на лікуванні,- ОСОБА_6 не міг дати жодної відповіді, що свідчить про те, що ОСОБА_6 не опікувався померлою.

Покликається на те, що у ОСОБА_6 є сім'я - дружина та неповнолітні діти, які проживають в м. Комсомольськ Полтавської області, що також підтверджує факт, що ОСОБА_6 не міг проживати з ОСОБА_9 в м. Рівне та бути членом її сім'ї, оскільки мав іншу сім'ю в м. Комсомольськ.

Вважає, що судом не надано правової оцінки довідці Державної прикордонної служби України, згідно якої вбачається, що ОСОБА_6, в спірний період часу, постійно перебував за межами митного кордону України.

Щодо зміни черговості одержання спадкування зазначає, що після смерті ОСОБА_10 усе майно успадкувала його покійна дружина ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про спадщину. Тому, саме ОСОБА_9 є спадкодавцем майна, а жодної родинної та кровної спорідненості між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не існувало. Доказів щодо родинних відносин з померлим ОСОБА_10 ОСОБА_6 не надав, тобто останній є сторонньою, чужою особою для ОСОБА_9

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю, а в задоволенні позову ОСОБА_6 - відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_3 її представник та ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_3, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що остання не довела належними доказами свої заявлені вимоги.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції дійшов висновку, що останній надав достатні та переконливі докази, які свідчать про те, що він є племінником покійного ОСОБА_10, що протягом останніх п'яти років ОСОБА_6 проживав разом із ОСОБА_9 однією сім'єю, надавав їй необхідну допомогу та здійснив її поховання, а тому є всі необхідні підстави для зміни черговості одержання права на спадкування після смерті останньої та визнання ОСОБА_6 спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_9

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6, окрім встановлення факту родинних відносин останнього із ОСОБА_9, підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення.

Статтею 1277 ЦК України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

По справі встановлено, що на час подання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 своїх позовів до суду будь-які спадкоємці за заповітом чи за законом, які б мали право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_9, були відсутні.

Оскільки дядько ОСОБА_6 - ОСОБА_10 помер раніше і спадщину після смерті останнього прийняла його дружина ОСОБА_9, з якою у ОСОБА_6 відсутня кровна спорідненість, тому останній не може бути спадкоємцем ОСОБА_9 1-3 черги.

За таких обставин, на думку колегії суддів, належним відповідачем за вимогами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в першу чергу мав би бути орган місцевого самоврядування - Рівненська міська рада, оскільки спір в цій справі стосується і її прав та інтересів, так як у разі відсутності законних спадкоємців після смерті ОСОБА_9, майно останньої підлягає переходу у власність громади міста Рівне.

Крім того, відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» N 7, 30.05.2008, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

На розсуд колегії суддів, ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_6, не надали належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що кожен із них проживав із спадкодавцем ОСОБА_9 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та здійснювали за останньою догляд.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 в ході апеляційного розгляду справи заявили, що спадкодавець ОСОБА_9 багато років перебувала у хворобливому стані і її доглядом займався її чоловік - ОСОБА_10, який до дня своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2, мав задовільний стан свого здоров'я та не потребував сторонньої допомоги.

Дана обставина, на переконання колегії суддів, спростовує твердження обох позивачів про те, що вони, кожен окремо, проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_9 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, бо у такому разі, вони мали б одночасно проживати однією сім'єю і разом з чоловіком останньої, який помер раніше своєї дружини лише на 2 роки і будь-якої сторонньої допомоги не потребував.

Також, колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо того, що ОСОБА_6 фактично проживаючи в м. Комсомольськ Полтавської області, що підтверджується відповідною відміткою в його паспорті, і маючи там сім'ю, не міг одночасно жити однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_9

За таких обставин, в задоволенні позову ОСОБА_6 про встановлення факту його проживання однією сім'єю на протязі останніх п'яти років із спадкодавцем ОСОБА_9 та зміну черговості у спадкуванні після смерті останньої, слід відмовити.

В решті оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки ОСОБА_3 також не довела належними доказами свої вимоги, а щодо встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_10, то даний факт дійсно підтверджується належними доказами і це також підтверджують ОСОБА_3 та ОСОБА_5

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю на протязі останніх п"яти років, з весни 2010 року, ОСОБА_6 і ОСОБА_9, зміни черговості одержання права на спадкування та визнання ОСОБА_6 спадкоємцем другої черги - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків