22-ц/775/748/2016(м)
Категорія 57 Головуючий у 1-й інстанції Ікорська Є.С.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Лісового О.О.

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та вчинення певних дій щодо видачі коштів, які знаходяться на картковому рахунку,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що між ним та відповідачем були укладені договори на обслуговування банківських карток. 10 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою на отримання особистих коштів з карткових рахунків: № НОМЕР_2 у розмірі 162 820 грн. 81 коп.; № НОМЕР_1 у розмірі 24 144 грн. 93 коп.; № НОМЕР_3 у розмірі 4785 грн. 19 коп. , а всього у загальній сумі 191 750 грн. 93 коп. Проте, відповідачем було відмовлено у видачі готівки і роз'яснено, що у програмі відбувся збій, про що надано довідку №150810SVBFBD866545F5. При повторному звернені до відповідача 27 серпня 2016 року він так само не зміг зняти гроші з банківських карток. Просив суд визнати дії відповідача протиправними, зобов'язати відповідача видати на першу вимогу грошові кошти у загальній сумі 191 750 грн. 93 коп. з належних йому рахунків.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 29 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено.

Ухвалою суду від 04 березня 2016 року заочне рішення суду від 29 січня 2016 року було скасовано за заявою відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 01 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» у відмові в обслуговуванні карткових рахунків № НОМЕР_2; № НОМЕР_1; № НОМЕР_3, відкритих на ім'я ОСОБА_3, та зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» видати на першу вимогу позивача залишок коштів з карткових рахунків № НОМЕР_2 у розмірі 162 820 грн. 81 коп.; № НОМЕР_1 у розмірі 24 144 грн. 93 коп.; № НОМЕР_3 у розмірі 4785 грн. 19 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову. В обґрунтування доводів скарги вказує, що суд, встановивши наявність правових підстав для блокування карткових рахунків позивача, разом з тим, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, що порушує процесуальну норму ст.215 ЦПК України, диспозиція якої перелічує вимоги щодо змісту судового рішення. Оскільки по карткам позивача було проведено ряд операцій, які містять ознаки шахрайства, тому дії банку щодо блокування карткових рахунків відповідають Умовам та правилам банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» до яких приєднався позивач, підписавши анкету-заяву, а також ст.64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п.12 Розділу УІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року. Також вказує, що укладеним між сторонами договором та чинним законодавством України не обмежено право банку в часі відмови від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Малервейн М.С., заперечення позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_8, дослідивши законність і обґрунтованість рішення суду і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 10 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в письмовій формі укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач має поточні рахунки, які обслуговуються картками № НОМЕР_2, № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3, на яких знаходяться його грошові кошти у загальній сумі 191 750 грн. 93 коп.

10 серпня 2015 року позивач дізнався, що відповідач в односторонньому порядку без попереднього повідомлення заблокував його банківські рахунки.

ОСОБА_3 в досудовому порядку звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні грошовими коштами, які знаходяться не його розрахункових рахунках. На його неодноразові звернення 12 жовтня 2015 року відповідачем була надана відповідь за №20.1.0.0./7-20151006/3707 про відмову в обслуговуванні його карткових рахунків. При цьому, причина блокування зазначена відповідачем у загальних висловах з посиланням на Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». У нього не було витребувано будь-яких доказів щодо походження коштів або інших спірних правовідносин.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на момент блокування карткових рахунків позивача у банку були підстави у вигляді звернень у телефонному режимі третіх сторін по справі, проте, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо не розблокування карткових рахунків протягом тривалого часу.

З таким висновком колегія суддів не може не погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону і встановленим по справі обставинам.

Так, оформлюючи карткові рахунки, позивач ОСОБА_3 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з п.1.1.3.2.13 яких передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Заперечуючи проти позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» стверджував, що у банку виникла вмотивована підозра стосовно незаконних операцій з карткою ОСОБА_3, тому всі його карткові рахунки було заблоковано. При цьому згідно з п.2.1.1.4.2 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право зупинити здійснення розрахунків за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення порушень держателем або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору, Умов і правил надання банківських послуг і/або у разі виникнення овердрафту.

За положеннями ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до п.10.1 глави 10 постанови Національного банку України №22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до ст.1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Правовою гарантією на невтручання у право власності на кошти є рішення суду, що відповідає ст.41 Конституції України, згідно якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права власності може бути засноване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом.

14 жовтня 2014 року був прийнятий у новій редакції Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.17 цього Закону суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити проведення фінансової операції у разі, якщо така операція містить ознаки, передбачені ст.ст. 15 і 16 Закону, та зобов'язаний зупинити проведення фінансової операції, якщо її учасником або вигодо одержувачем за нею є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, і в той самий день повідомити про це Спеціально уповноважений орган. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на строк до двох робочих днів.

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення такої фінансової операції відповідно до частини першої цієї статті на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний невідкладно повідомити суб'єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до кримінально-процесуального законодавства.

На забезпечення реалізації вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» Національним банком України була прийнята постанова № 417 від 26 червня 2015 року «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» (далі Положення), який визначає комплекс заходів, установлених внутрішніми документами банку з питань здійснення фінансового моніторингу, побудови та забезпечення функціонування системи управління ризиками легалізації кримінальних доходів, надіслання інформації спеціально уповноваженому органу і визначає порядок зупинення, поновлення фінансових операцій та виконання рішень (доручень) спеціально уповноваженого органу.

Так, відповідно до п.91 Положення банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Загальний строк зупинення проведення фінансової операції у випадках, передбачених ст.17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», не може перевищувати 30 робочих днів (п.115 Положення).

Пунктом 119 Положення встановлено, що банк поновлює проведення фінансових операцій на третій робочий день із дня зупинення фінансових операцій в разі неотримання протягом строку, передбаченого ч.1 ст.17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», або наступного робочого дня після дати закінчення строку зупинення відповідної(них) фінансової(их) операції(ій), зазначених у рішенні спеціально уповноваженого органу про продовження зупинення відповідної(их) фінансової(их) операцій(ій) (видаткових фінансових операцій).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для блокування карткових рахунків позивача стали телефонні звернення громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від 25 та 27 червня 2015 року про телефонне шахрайство.

Згідно з випискою по картковому рахунку № НОМЕР_1 відповідачем 13 липня 2015 року з карткового рахунку ОСОБА_3 було повернуто грошові кошти третім особам по справі: ОСОБА_4 в сумі 5263 грн. 55 коп., ОСОБА_5 в сумі 2384 грн. 02 коп., ОСОБА_6 в сумі 883 грн., а 03 серпня 2015 року прийнято рішення про блокування всіх карткових рахунків позивача.

При цьому матеріали справи не містять будь-яких письмових доказів на підтвердження виконання встановленої Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу процедури інформування спеціально уповноваженого органу про фінансові операції за розрахунковими рахунками ОСОБА_3 за наявності підстав підозри щодо неправомірності їх проведення та рішення, прийнятого з цього питання уповноваженим правоохоронним органом.

В судовому засіданні апеляційного суду представник банку не заперечував того, що протягом двох днів особисті рахунки ОСОБА_3 розблоковано не було, а до правоохоронних органів банк не звертався, процесуальних документів щодо арешту зазначених коштів не отримував.

Згідно витягу з єдиної бази обліку правопорушень "Армор" інформація щодо звернення до правоохоронних органів третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутня. Стосовно заяви ОСОБА_4 понад рік триває досудове розслідування, при цьому жодній особі досі не повідомлено про підозру, а ОСОБА_3 навіть не допитувався.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність захисту інтересів ОСОБА_3 шляхом покладення на банк зобов'язання розблокувати рахунки позивача, оскільки обґрунтованість та законність цих дій відповідачем не підтверджена.

Посилання відповідача на те, що позивачем не було надано відповідних документів на підтвердження правомірності надходження грошових коштів на рахунок, що відповідачем правомірно зупинено розпорядження грошовими коштами позивача шляхом встановлення блокування карткових рахунків, що судом не встановлені обставини справи та він дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог, є безпідставними та неспроможними, і фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду відповідачем апеляційному суду не надано.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо невідповідності рішення суду положенням ст.215 ЦПК України, адже судом було встановлено, що на підставі заяви третіх осіб по справі банк мав право на проведення фінансового моніторингу розрахункових рахунків позивача, але подальші дії відповідача суперечать нормам ст.16, 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та п.п. 91,104, 115, 119 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу в частині встановлення умов та строків такого блокування, оскільки станом на час розгляду справи, тобто майже рік, позивач був протиправно позбавлений права доступу до власних коштів та вільного розпорядження ними.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд ухвалив рішення, яке відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

О.О. Лісовий