У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Овен», треті особи: Відділ держземагенства в Магдалинівському районі Дніпропетровської області, Реєстраційна служба Магдалинівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області про визначення строку дії договору оренди земельної ділянки та його припинення, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Овен» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити строк дії договору оренди земельної ділянки, укладений між нею та відповідачем, з 1 січня 2010 року по 1 січня 2015 року та вважати його припиненим з 2 січня 2015 року.

Позов мотивовано тим, що 1 січня 2010 року позивач передала в оренду відповідачу належну їй земельну ділянку строком на 5 років, разом з тим, після закінчення строку дії договору земельна ділянка їй повернута не була. Позивач вважає, що строк оренди земельної ділянки слід відраховувати з моменту його укладення, а не з моменту державної реєстрації договору, тому вважає вказаний договір припиненим з 2 січня 2015 року.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 6 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 липня 2015 року рішення районного суду скасовано. Строк дії договору оренди земельної ділянки загальною площею - 10,580 га, яка розташована на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, укладеного 1 січня 2010 року між позивачем та ТОВ «Агро-Овен», зареєстрованого 11 липня 2012 року Відділом Держкомзему у Магдалинівському районі - визначено з 1 січня 2010 року по 1 січня 2015 року та вирішено вважати його припиненим з 2 січня 2015 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем не доведено факт того, що відповідач умисно саме своїми діями затягнув час державної реєстрації договору оренди земельної ділянки. Сторонами добровільно погоджені істотні умови договору оренди земельної ділянки стосовно строку його дії та відповідно до встановленого законом порядку державної реєстрації договорів оренди землі, а тому немає підстав для його припинення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову суд апеляційної інстанції виходив з того, щоОСОБА_5 та ТОВ «Агро-Овен» дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 1 січня 2010 року договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Висновок суду першої інстанції про те, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є дата його державної реєстрації (11 липня 2012 року) є помилковим, оскільки відповідно до положень договору оренди та Закону України "Про оренду землі" в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Оскільки строк дії договору закінчився 1 січня 2015 року і позивач завчасно повідомила відповідача про небажання продовження його дії, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 28 лютого 2002 року, ОСОБА_5 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 10,580 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Відповідно до укладеного між позивачем та ТОВ «Агро-Овен» договору оренди земельної ділянки від 1 січня 2010 року, позивач надала в оренду відповідачу належну їй земельну ділянку терміном (строком) на п'ять років, починаючи з дати його державної реєстрації в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Магдалинівському відділі Дніпропетровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду відповідачу, земельна ділянка була передана 1 січня 2010 року і з цього часу ТОВ «Агро-Овен» фактично нею користувалося.

Договір оренди земельної ділянки укладений 1 січня 2010 року, посвідчений головою Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області Чекмез Н.М. за № 658 від 21 липня 2010 року, при цьому його державна реєстрація Магдалинівським відділом Дніпропетровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» відбулась 11 липня 2012 року.

Задовольняючи позов, апеляційний суд правильно виходив з того, що відповідно до положень договору оренди та Закону України "Про оренду землі" в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

За змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі №6-162ц13, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Разом з тим, вирішуючи даний спір 2 липня 2015 року, суд апеляційної інстанції не врахував наступного.

Відповідно до ст. ст. 28-30 ЦПК України стороною у цивільному процесі може бути правосуб'єктна особа.

Згідно з ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Згідно наданої відповідачем копії свідоцтва про смерть, позивач ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Тобто, на момент ухвалення апеляційним судом рішення 2 липня 2015 року, позивач вже вибула з процесу спірного правовідношення у зв'язку зі смертю.

Згідно умов договору оренди земельної ділянки, в разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої(-их) особи(-іб) договір оренди земельної ділянки зберігає чинність для нового(-их) власника(-ів) і повинен бути переукладений відповідно до вимог чинного законодавства.

На стадії апеляційного провадження питання про процесуальне правонаступництво вирішує суд апеляційної інстанції. Разом з тим апеляційним судом до участі у справі процесуального правонаступника позивача залучено не було, чим порушено норми процесуального права.

Крім того, вирішуючи спір в частині вимог про визначення строку дії договору оренди земельної ділянки, суд апеляційної інстанції не перевірив відповідність такого способу захисту прав ст. 16 ЦК України з урахуванням правовідносин, які виникли між сторонами, та не дав належної оцінки тому факту, що строк дії договору визначено самим договором, а момент його укладання визначено законом.

За таких обставин, ухвалене апеляційним судом рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Овен» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 липня 2015 рокускасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
суддіВ.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська