АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/222/2016 р. Головуючий в І інстанції: Рєпін К.К.
Доповідач Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року січня місяця 20 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2
ОСОБА_3
за участі секретаряОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі ПАТ «Банк Форум», Банк), третя особа ОСОБА_6 про захист прав споживача та визнання недійсними кредитного договору, іпотечного договору, договору поруки та за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі ПАТ «Банк Форум», Банк), третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним іпотечного договору та договору поруки,

В С Т А Н О В И Л А

У червні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.04.2008 року між ним та ПАТ «Банк Форум» укладено кредитний договір №0046/08/11 СL. Згідно умов договору Банк відкрив йому відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування у розмірі 13 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань між АКБ «Форум» та ОСОБА_6 того ж дня укладено договір іпотеки, предметом якого є нежиле приміщення, що знаходиться в місті Херсоні по вул. К. Маркса, буд. №13 та договір поруки. Вважає, що відповідачем не була надана інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, в кредитному договорі не зазначений детальний розпис загальної вартості кредиту, відсутній графік погашення процентів по кредиту. Крім того, умови кредитного договору є несправедливими, оскільки передбачають повернення кредиту у доларах США без врахування ризику знецінення національної валюти.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 12 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_6 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення їх вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 18.04.2008 року між АКБ «Форум» (на даний час ПАТ «Банк Форум») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №0046/08/11/CL, за умовами якого останньому відкрито відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 69 300 дол. США, зі сплатою 13% річних, строком по 17.04.2018 року. Факт надання кредитних коштів ОСОБА_5 не заперечується та підтверджується квитанціями на видачу готівки.

У забезпечення виконання умов кредитного договору 18.04.2008 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки та договір поруки.

Проте ОСОБА_5 порушив виконання зобовязань за кредитним договором №0046/08/11/CL від 18.04.2008 року, у звязку із чим, станом на 13.07.2015 року виникла заборгованість, яка складається (без врахування штрафних санкцій) із заборгованості по кредиту 60 046, 23 дол. США та заборгованості по відсотках 11 764, 81 дол. США.

Вирішуючи даний спір, районний суд, у відповідності з положеннями ст. ст.626-628, 638, 1054 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст. ст. 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), ст. ст. 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_5, як на підставу для визнання кредитного договору недійсним посилався на те, що йому не була надана уся необхідна інформація щодо умов кредитування, сукупна вартість кредиту та детальний розпис загальної вартості кредиту, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів» та Постановою НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (далі Правила).

З таких же підстав ОСОБА_6 просила визнати недійсним іпотечний договір та договір поруки, які є похідними від кредитного договору.

Колегія суддів з такими доводами позивачів не погоджується.

За ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форму його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі), з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; є) строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно із п. 3.1 Правил банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що у відповідності до зазначеної норми, оспорюваний кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів.

За змістом ч. 2 ст. 19 Закону України « Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

В силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі під час укладання кредитного договору №0046/08/11/CL від 18.04.2008 року досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, що стверджується п.7.2 кредитного договору, згідно якого сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі.

За користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку відповідну плату (відсотки) в порядку, розмірах та строки, визначені в цьому договорі; відсотки нараховуються банком щомісячно на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видання кредиту до моменту закінчення терміну. Зазначений метод передбачає поповнення кредитних коштів Банком у будь-який час, в межах встановленого ліміту і використання позичальником коштів на власний розсуд, у розмірі, який йому потрібен, на власний розсуд, що унеможливлює визначення Банком сукупної вартості кредиту.

Пунктом 2.6 кредитного договору передбачено порядок сплати процентів за користування коштами, відповідно до якого, позичальник сплачує самостійно в валюті кредиту на рахунок, зазначений в кредитному договорі, щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування коштами, якщо цей день випадає на вихідні або святкові дні, проценти за користування кредитом позичальник сплачує у перший робочий банківський день після вихідних або святкових днів. Проценти за останній місяць користування коштами сплачуються в день повернення кредиту (а.с. 9).

Посилання позивача на його неінформованість про умови кредитування спростовуються особистим підписом на кожній сторінці кредитного договору, відсутністю застережень та зауважень. А його твердження про те, що йому Банк не надав графік погашення процентів по кредиту, колегія не приймає до уваги, оскільки позивачу було надано кредит у формі відновлювальної кредитної лінії, яка передбачає, що кредит може надаватися окремими частинами (траншами) в межах ліміту кредитування, за методом факт/факт, тобто в залежності від суми використаних позичальником коштів. Графіком зменшення ліміту кредитування, який є невід'ємною частиною кредитного договору, визначається сума фактичної заборгованості, тобто розмір фактично отриманої суми кредиту, яка підлягає погашенню та на яку нараховуються відсотки до дня закінчення дії договору. Також графіком встановлено розмір щомісячного платежу, який є незмінним на протязі усього строку дії договору і складає 1155 доларів, на яку позичальник, шляхом арифметичної дії нараховує передбачений договором відсоток і сплачує його банку як платіж за користування коштами, що спростовує доводи апелянтів про те, що умови кредитного договору не містять загальної суми орієнтовної сукупної вартості кредиту.

Позивач до отримання кредиту був ознайомлений із щомісячними платежами, які повинні сплачуватись після отримання кредиту, власноручно підписавши графік зменшення ліміту кредитування (а.с.11).

Зазначеними доказами спростовуються доводи позивача про те, що відповідач не надав йому, як споживачу, повної інформації про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, порушив норми Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року (далі Правила).

Зміст кредитного договору та додатку до нього свідчить про дотримання банком указаної норми Правил.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач протягом тривалого часу сплачував щомісячні платежі по даному кредитному договору, куди входила і сплата процентів.

Колегія не приймає до уваги твердження апелянта про те, що при укладенні кредитного договору його не попередили про покладені на нього валютні ризики, оскільки згідно роз'яснень, даних у п.16 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти.

У даній справі суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що питання стабільності курсів валют законодавчо не врегульовано, а фактична зміна курсу долара США по відношенню до національної грошової одиниці України є валютним ризиком, який у даному випадку несуть обидві сторони договору, у тому числі і позивач.

Тобто, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд на підставі доказів, поданих сторонами, правильно виходив з того, що умови кредитного та іпотечного договору, а також договору поруки укладених між сторонами, є такими, що відповідають вимогам закону та укладені за згодою сторін. Крім того, позичальнику було надано повну інформацію щодо кількості кредитних періодів, дат та сум платежів, залишку заборгованості, вартості послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору. Отже, підстав, передбачених ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання правочинів недійсними позивачі не довели, що є їх процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), не встановлено таких доказів і судом апеляційної інстанції.

Посилання апелянтів на недійсність кредитного договору із зазначених ними норм ЦК України, порушення прав, визначених Законом України „Про захист прав споживачів» спростовуються наявними у справі доказами, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Оскільки з матеріалів справи та змісту апеляційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст.308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді два підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 26 січня 2016 року

Ухвала набрала законної сили 20 січня 2016 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання ОСОБА_4