АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/11325/2016
Головуючий у суді першої інстанції:Сухомлінов С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів по депозитному вкладу в розмірі 100 000грн., процентів за користування депозитом за період з 3 березня 2015 року по 9 червня 2015 року в сумі 19 734 грн. 25 коп. та компенсації в розмірі 34 191 грн. 78 коп. за період з 10 червня 2015 року по 24 листопада 2015 року і в подальшому в сумі 60 грн. 27 коп. за кожний день користування депозитом, починаючи з 25 листопада 2015 року до повного повернення грошових коштів по вкладу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 4 червня 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) № 6438 «8 років разом on-line» у гривнях, загальна сума вкладу (депозиту) за яким складала 300 000 гривень на строк з 4 червня 2014 року по 9 червня 2015 року включно з щомісячною сплатою процентів шляхом зарахування їх на поточний рахунок вкладника № НОМЕР_1, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів.

Строк вкладу закінчився 9 червня 2015р., а 3 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у банку запроваджено тимчасову адміністрацію відповідно до рішення від 2 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», на підставі Постанови Правління НБУ від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних».

На підставі Постанови Правління Національного банку України від 2 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 2 жовтня 2015 року № 181 «Про початок ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Позивач стверджував, що після прийняття рішення про ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 4 листопада 2015 року йому було частково виплачено грошові кошти в розмірі 200 000грн., тому заборгованість банку перед ним по депозитному вкладу станом на 5 листопада 2015 року становить 100 000грн., а також підлягають виплаті проценти по депозиту згідно договору у розмірі 24,5% річних за період з 3 березня 2015 року по 9 червня 2015 року та компенсація, виходячи з облікової ставки НБУ за відповідні періоди.

Рішенням суду від 12 липня 2016 року в позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове

- 2 -

рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач посилається на неврахування судом його доводів про те, що саме бездіяльність Національного банку України та порушенням ним Закону України «Про Національний банк України» призвела до неотриманням ним грошових коштів за договором банківського вкладу.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.78), у судове засідання не з'явився, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 4 червня 2014р. між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем укладено договір № 6438 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом on-line» у гривнях. За умовами договору позивач вніс у банк вклад у сумі 300 000грн. на строк до 9 червня 2015р., а банк зобов'язався сплачувати проценти у розмірі 24,5% річних щомісячно шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів, відкритим на ім'я позивача.

З пояснень сторін судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови правління Національного банку України № 150 від 2 березня 2015р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 3 березня 2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у банку.

Постановою правління Національного банку України № 664 від 2 жовтня 2015р. відкликано банківську ліцензію ПАТ «Дельта Банк» та розпочато процедуру ліквідації банку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Колегія суддів вважає, що даний висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк не відповідає за зобов'язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов'язання.

З наданих суду позивачем документів вбачається, що правовідносини за договором банківського вкладу виникли між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», саме даний банк не повернув позивачу у повному обсязі депозитний вклад та проценти за користування ним, а Національний банк України, відповідно до зазначених норм матеріального права, не несе відповідальності за зобов'язаннями ПАТ «Дельта Банк», тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для стягнення залишку депозитного вкладу, процентів за користування ним та компенсації із відповідача.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що правовідносини позивача та ПАТ «Дельта Банк» після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та початку процедури ліквідації банку регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», нормами якого не передбачена відповідальність Національного банку України за зобов'язаннями банку, рішення про ліквідацію якого було прийнято Національним банком України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано, що саме бездіяльність

- 3 -

Національного банку України та порушення вимог ст.ст. 6, 7, 7.1 Закону України «Про Національний банк України», призвело до порушення прав вкладників ПАТ «Дельта Банк», колегія суддів вважає безпідставними, так як позивачем не було надано доказів у підтвердження вказаних посилань.

Також позивачем не було надано доказів у підтвердження визнання факту бездіяльності Національного банку України, яка стала підставою для визнання ПАТ «Дельта Банк» неплатоспроможним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: