Справа №591/1814/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/173/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Гагіна М. В. , Ільченко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Сумського будівельного коледжу про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Сумського будівельного колледжу на користь ОСОБА_3 21 274 грн. 70 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено на необґрунтованістю.

Стягнуто з Сумського будівельного колледжу на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 1991 року по 19 грудня 2014 року працювала в Сумському будівельного коледжі. Наказом виконуючого обовязків директора коледжу № 174 від 19 грудня 2014 року її було звільнено з посади завідуючої будівельним відділенням за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України та зобовязано бухгалтерію коледжу здійснити виплату грошової компенсації за 362 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. В січні 2015 року на імя в.о. директора коледжу надійшли доповідні про необхідність здійснення перевірки достовірності оплати днів грошової компенсації за невикористану відпустку зокрема відносно ОСОБА_3 В Сумському будівельному коледжі була проведена перевірка достовірності даних щодо кількості невикористаних днів щорічної відпустки зокрема відносно ОСОБА_3 про що було складено Акт. Наказом в. о. директора коледжу від 09 квітня 2015 року № 44 к внесені зміни про зменшення кількості невикористаної щорічної відпустки ОСОБА_3 до 253 календарних днів. Внесення змін відбулось після проведення у період з 07 по 09 квітня 23015 року перевірки територіальною державною інспекцією з питань праці у Сумській області, якою було виявлено факт невірного підрахунку ОСОБА_3 кількості невикористаної відпустки та встановлено, що фактично ОСОБА_3 не використала 253 дні щорічної відпустки. Акт перевірки обґрунтований даними первинних документів: особистим рахунком ОСОБА_3 за 1992 1993 роки, де відображено нарахування заробітної плати та з якого вбачається, що позивачкою використано всі дні щорічної відпустки за період з 1992 по 1993 роки. Згідно із Наказом від 09 березня 1998 року № 57 ОСОБА_3 було надано частину щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів з 16 березня 1998 року по 20 березня 1998 року за навчальний період 1997 1998 років. Відповідно до Наказу від 02 жовтня 1998 року № 245 ОСОБА_3 надано щорічну відпустку тривалістю 51 календарних днів з 05 жовтня 1998 року по 26 листопада 1998 року за 1997 1998 роки. Згідно особового рахунку за 1998 рік ОСОБА_3 нараховано всю заробітну плату за час відпустки у сумі 494 грн. 48 коп., з яких визначено до виплати 412 грн. 42 коп., які і виплачено 05 жовтня 1998 року та 04 листопада 1998 року. Відповідно до Наказу від 09 листопада 1998 року № 279 ОСОБА_3 відкликано з чергової щорічної відпустки з 09 листопада 1998 року, наказом передбачено, що недовикористану відпустку надати протягом 1998 1999 років. Відповідно до особистого рахунку ОСОБА_3 нараховано заробітну плату за відпрацьовані у листопаді 16 робочих днів у сумі 185 грн. 01 коп., яку було виплачено 02 грудня 1998 року, 03 грудня 1998 року та 17 грудня 1998 року. Тобто ОСОБА_3 нараховано та виплачено заробітну плату за 16 робочих днів та відпускні за 1997 1998 роки. Згідно Наказу від 10 квітня 2000 року № 76 ОСОБА_3 надано частину щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів з 10 квітня 2000 року по 14 квітня 2000 року за період 1999 2000 років. Відповідно до особового рахунку за 2000 рік ОСОБА_3 нараховано заробітну плату за час відпустки 40 грн. 60 коп., які виплачено 11 травня 2000 року. ОСОБА_3 за 1999 2000 роки не використано 30 календарних днів щорічної відпустки. Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 становила 269 грн. 30 коп.

Сторони належним чином повідомленні про час і місце розгляду справи. Клопотання сторін про відкладення розгляду справи не підтверджене відповідними документами, а отже підлягає відхиленню.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. У разі мобілізації власника - фізичної особи свої обов'язки, визначені цією статтею, він повинен виконати протягом місяця після своєї демобілізації без застосування санкцій та штрафів.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином з`ясував та перевірив доводи та заперечення сторін, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та обґрунтував висновки викладені в рішенні.

Суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що відповідач сфальсифікував докази, а доповідні та акт перевірки не можуть бути належними доказами по справі є безпідставними і обґрунтовано спростовані судом першої інстанції. Посилання ОСОБА_4 на те, що перевірка Сумського будівельного коледжу територіальною державною інспекцією з питань праці в Сумській області проводилась в період з 07 квітня 2015 року по 09 квітня 2015 року під час розгляду трудового спору в суді не є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки на час ухвалення судом першої інстанції рішення фактично сума грошової компенсації за невикористану відпустку позивачу була повністю сума сплачена, то вимоги позову про стягнення частини несплаченої суми остаточного розрахунку задоволенню не підлягають.

Ствердження в апеляційній скарзі про те, що суд невірно підрахував кількість днів невикористаної відпустки, а тому позивачка має право на компенсацію саме за 362 дні невикористаної відпустки є такими, що спростовуються матеріалами справи.

З приводу викладеного колегія суддів вважає, що фактично на час звільнення позивача існував спір про кількість невикористаної щорічної відпустки за час роботи у закладі та розміру її компенсації. Але навчальний заклад відповідно до частини 2 ст. 116 КЗпП у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні повинен був виплатити в день звільнення (позивач в день звільнення 19 грудня 2014 працювала), не оспорювану суму, але цього не відбулось і тому слід вважати останнім днем розрахунку - 10 квітня 2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено, з додержанням вимог матеріального та процесуального права

У звязку з цим апеляційну скаргу на рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: