З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/550/16-ц
Провадження №2/377/288/16
25 жовтня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при секретарі - Щуковській А.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
02 серпня 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною 18 років.
Ухвалою судді від 05 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині розірвання шлюбу та позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину роз'єднані у самостійні провадження.
Позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 листопада 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис 208. Під час шлюбу в них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. На протязі останнього часу через зловживання відповідачем спиртними напоями та проявленням жорстокого ставлення до позивача, сімейне життя між сторонами погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.
У судове засідання позивач не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутністю та розірвання шлюбу, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду також не надійшло. Тому за згодою позивача суд ухвалив заочне рішення відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України на підставі наявних доказів у справі.
Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 26 липня 2016 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1. 26 листопада 2011 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 208. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_2, дружині ОСОБА_1.
Під час шлюбу в сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач, мати - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, який залишається проживати разом з позивачем, який після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем.
Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне сімейне життя у позивача та відповідача не склалося. З вини відповідача сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті, призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач тривалий час зловживає спиртними напоями. В зв'язку з вказаними обставинами вже півроку сторони проживають окремо, не пов'язані спільним побутом, не ведуть спільного господарства.
Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.
Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо.
За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.
Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.
Як вбачається з позовної заяви, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає.
У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно письмової заяви позивача після розірвання шлюбу вона бажає надалі іменуватися прізвищем ОСОБА_1.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213 - 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 26 листопада 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 208.
Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Н. Ф. Теремецька