Справа №478/1629/16-ц 10.10.2016 10.10.2016 10.10.2016
Справа №478/1629/16-ц Головуючий у першій інстанції Сябренко І.П.
Провадження №22-ц/784/2116/16 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

10 жовтня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі:

заявника - ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

заінтересованої особи - ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2016 року, ухваленого у цивільній справі за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: Троїцько-Сафонівська сільська рада Казанківського району Миколаївської області, ОСОБА_3, Миколаївська обласна психіатрична лікарня №2, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою, заінтересована особа: Троїцько-Сафонівська сільська рада Казанківського району Миколаївської області, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що з 01 червня 1999 року вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 Має неповнолітню дитину - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якої є ОСОБА_3

Разом з ОСОБА_3 здійснювала управління Фермерським господарством «Варламов» (далі - ФГ «Варламов»), діяльність якого пов'язана з підприємницькою діяльністю сільськогосподарського виробництва.

Посилаючись на те, що за станом здоров'я ОСОБА_3 не може здійснювати керівництво та управління вказаним господарством, яке зареєстровано на його ім'я, а вона також позбавлена можливості розпоряджатися та вести від його імені та від свого імені підприємницькі дії ФГ «Варламов», ОСОБА_4 просила встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2016 року до участі у справі в якості заінтересованих осіб залучено ОСОБА_3 та Миколаївську обласну психіатричну лікарню №2 (а.с.11-12).

Заінтересована особа ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 проти задоволення заяви заперечували, оскільки вважали, що у такий спосіб заявниця ОСОБА_4 бажає набути право розпоряджатися ФГ «Варламов», вважаючи дане господарство спільним сумісним майном.

Заінтересована особа Троїцько-Сафонівська сільська рада Казанківського району Миколаївської області надіслала до суду заяву, в якій заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_4

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2016 року у задоволені заяви ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_4

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені заяви, районний суду вважав, що сам по собі факт перебування заявника у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_3, не породжує для неї ніяких правових наслідків і не має юридичного значення, тому заява ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Колегія суддів з таким висновком районного суду не погоджується, виходячи з наступного.

За Конституцією України, ст.27 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст.4,5,10 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожний має право на судове вирішення спору щодо його прав та обов'язків.

При цьому, реальний доступ до судового захисту не може бути обмежений іншими нормами права, на що неодноразово звертав увагу Європейський Суд з прав людини при вирішенні окремих справ.

Так, за ст.ст.234,235 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

При цьому, такі факти можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження лише за умов, що:

- факти, які підлягають встановленню, мають юридично значимий характер, тобто відповідно до закону тягнуть за собою певні юридичні наслідки, як виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій;

- заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки;

- чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Встановлення факту не має бути пов'язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду.

За приписами ч.4 ст.256 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч.6 ст.235 ЦПК України, абзацу 3 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як вбачається із змісту заяви про встановлення юридичного факту, що була предметом розгляду, встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно заявнику для отримання права на здійснення господарської діяльності ФГ «Варламов».

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4 додатково пояснила, що заява про встановлення юридичного факту також подана для вирішення в подальшому питання поділу спільного майна та захисту майнових інтересів неповнолітньої дитини.

Отже, наведене свідчить про те, що при розгляді справи в порядку окремого провадження встановлено наявність спору про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження, разом з тим, районним судом відмовлено у задоволенні заяви без урахування ч.4 ст.256 ЦПК України, у зв'язку із чим, ухвалене ним рішення підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_4 - залишенню без розгляду з роз'ясненням останній права на подання позову на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 303,310,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2016 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_4, заінтересовані особи: Троїцько-Сафонівська сільська рада Казанківського району Миколаївської області, ОСОБА_3, Миколаївська обласна психіатрична лікарня №2, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - залишити без розгляду.

Роз'яснити заявнику, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина