ЄУН № 389/4116/15-ц
Провадження № 2/389/1120/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Знамянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Знамянського районного сектору Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 (колишнього чоловіка), в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування належним їм на праві особистої приватної власності будинком № 49 по провулку 1-ому Поперечному у м. Знамянка Кіровоградської області, посилаючись на те, що спільне проживання разом із колишнім чоловіком є неможливим внаслідок постійних образ і погроз з його боку, зловживання ним спиртними напоями. Також відзначила, що відповідач не приймає участі в оплаті комунальних послуг, не допомагає підтримувати будинок в належному стані, а навпаки своїми діями може призвести до його занедбання.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач вказала, що відповідач тривалий час перебував на заробітках за кордоном, звідки повернувшись в серпні 2015 року, почав надмірно вживати спиртні напої та влаштовувати вдома, де вони проживали разом із донькою, постійні сварки, внаслідок чого вона була вимушена неодноразово викликати поліцію і зрештою подала на розлучення. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в належному їй будинку, що дістався у спадок від матері, виселятися не бажає. Однак, на її думку спільне проживання разом із відповідачем є неможливим. При цьому, позивач все ж таки не заперечила, що відповідач надає їй кошти на сплату комунальних послуг.

Відповідач позов не визнав. Зазначив, що впродовж життя часто відїздив на заробітки за кордон, звідки завжди надсилав родині кошти, надавав утримання, позивач же ніколи не працювала. Свого часу, продавши належні йому особисто автомобіль та будинок, придбав цей будинок за № 49 по провулку 1-ому Поперечному у м. Знамянка, однак право власності тоді оформили на тещу мати позивача, після смерті якої на будинок набула права власності позивач. Він зареєстрований був у будинку ще за життя тещі. В черговий раз в серпні 2015 року повернувся з тривалого відрядження, помітив, що дружина почала часто затримуватися, а тоді вона зізналася, що має коханців. Після цього дійсно у родині були скандали і він запив. Однак, фізичного насилля не застосовував. Зрештою, потрапив до лікарні, зараз не пє і взагалі не зловживає спиртним. За комунальні послуги кошти надає позивачці для сплати, все в будинку робив самостійно, а відтак і доводи позивача щодо відсутності з його боку допомоги у підтримці будинку в належному стані вважає безглуздими. Також відзначив, що іншого житла він не має. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.01.2014 року державним нотаріусом Знамянської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області, є власником будинку № 49 по провулку 1-ому Поперечному в м. Знамянка Кіровоградської області в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5.

У судовому засіданні також зясовано, що сторони з квітня 1990 року перебували у шлюбі, який розірвано, про що 17.11.2015 року складено відповідний актовий запис відділом ДРАЦС по місту Знамянка Знамянського МРУЮ у Кіровоградській області за № 35.

Згідно довідки квартального комітету № 9 м. Знамянка від 04.12.2015 року у будинку № 49 по провулку 1-ому Поперечному в м. Знамянка зареєстровані сторони, а також їх повнолітня донька ОСОБА_6, яка за поясненнями сторін наразі фактично проживає у м. Одеса. В будинку на даний час постійно проживають сторони.

З пояснень відповідача у судовому засіданні зясовано, що відповідач був зареєстрований у вказаному будинку ще за життя попереднього власника будинку (матері позивача) як член сімї. Позивач вказані обставини в ході судового розгляду не заперечувала.

Позивач, звернувшись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, підставами позову зазначає неможливість вільного розпорядження належним їй майном та неможливість спільного проживання з відповідачем внаслідок порушення ним правил співжиття, не прийняття участі в утриманні будинку. Остання підстава була спростована позивачем у судовому засіданні. На підтвердження порушення правил співжиття позивачем надано висновки Знамянського відділу поліції про відсутність ознак кримінальних правопорушень та виявлення ознак адміністративних правопорушень за викликами позивача від 29.10.2015 року та 02.12.2015 року за фактами сімейних сварок із відповідачем.

Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить із того, що відповідач поселився та був зареєстрований в спірному будинку, як член сім'ї власника, отже проживає в будинку на законних підставах.

Так, відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Судом не встановлено правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, доводи позивача з цього приводу є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України, члени сім"ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилими приміщеннями нарівні з власником будинку(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку(квартири) не позбавляє колишніх членів його сім"ї права користування займаним приміщенням.

Отже, виходячи з положень ст.ст. 9,156 ЖК України, сам факт припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім"ї права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції, ст. 319, ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження права власника передбачені саме ст.ст. 156,157 ЖК України.

Обставини, наведені позивачем щодо неможливості сумісного проживання з відповідачем внаслідок порушення ним правил співжиття, не являються підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Із змісту і характеру правовідносин, які виникли між сторонами, вбачається, що передбачені житловим та цивільним законодавством (ст.ст. 71, 72, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України) підстави задоволення позову у даному вигляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова