АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1731/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2677/16Головуючий у 1-й інстанції Водолага А. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого-судді Прядкіної О.В.,

Суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.,

При секретарі Лимар О.М.,

За участі: третьої особи ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до Великопавлівської сільської ради Зінківського району Полтавської області, третя особа Реєстраційна служба Зінськівського РУЮ, про визнання права власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вищевказаним позовом. Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, за отриманням спадщини якого вона звернулась до нотаріуса Зінківської державної нотаріальної контори. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначений об'єкт нерухомості.

Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. А-1 з допоміжними господарськими будівлями (сарай літ. Б, літня кухня літ. В, в, погріб літ. в1, сарай літ. в2, вбиральня літ. Г. трубопровід № 1, огорожа № 3, ворота огорожі № 2), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 як за спадкоємицею за законом.

Рішенням Зінківського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 яке складається з житлового будинку літ. А-1, сарай літ. Б, літня кухня літ. В, в, погріб літ. в1, сарай літ. в2, вбиральня літ. Г. трубопровід № 1, огорожа № 3, ворота огорожі № 2.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на неповноту дослідження судом обставин справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить суд скасувати рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказує, що спірний житловий будинок відносився до типу колгоспного двору, який припинився 20 листопада 1989 року після смерті її батьків, а вона, як останній член колгоспного двору набула право власності на зазначене майно. Зазначає, що оскаржуваним рішенням було вирішено позов, який стосується її майнових прав, а тому її незалучення до розгляду справи порушило належній їй процесуальні права.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померли ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с. 43, 44)

Згідно до довідки Великопавлівскої сільської ради Зінківського району Полтавської області, в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 після смерті громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 була зареєстрована з 15 серпня 1989 року по 20 листопада 1989 року дочка ОСОБА_8 (а.с. 47).

Відповідно до довідки виконкому Великопавлівскої сільської ради Зінківського району Полтавської області, в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги № 5, особовий рахунок № НОМЕР_1, станом на 01 липня 1990 року відносилося до типу колгоспного двору. Станом на 01 липня 1990 року зареєстровані особи в господарстві не значились (а.с 7).

Згідно до інформації, наданої ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 31 грудня 2012 року, реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не проводилась (а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, 06 червня 2009 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_4 було укладено шлюб (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_9.(а.с. 6).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 жовтня 2015 року, нотаріус Зінківської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_4 відмовив ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний об'єкт нерухомості (а.с. 14).

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд вважав, що ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги має право на майно свого померлого чоловіка.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду, так як він був зроблений без належного з'ясування всіх обставин справи.

Так, під час розгляду даної справи до з'ясування підлягало питання про те, хто мешкав в будинку по АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини - смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року повнолітніх членів колгоспного двору - ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Діти померлих - ОСОБА_9 та ОСОБА_2 на час їх смерті були неповнолітні, відповідно 14 та 16 років.

Діючою на той час статтею 123 ЦК УРСР 1963р. визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст.3 Примірного Статуту колгоспу членами колгоспу можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку.

Аналіз ст.ст. 527,529,549 ЦК УРСР, в редакції 1963 року свідчить про те, що діти померлих є спадкоємцями померлих батьків.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року, роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Вбачаючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуваним рішенням було вирішено питання, що стосується прав ОСОБА_2 , а тому незалучення її до участі у справі призвело до неповного встановлення обставин справи.

В свою чергу, позивач, якій достовірно було відомо про існування ОСОБА_2 замовчили цю обставину, не зазначили її в якості сторони по справі.

Крім того, суд не дав належної оцінки тому, що позивач не обґрунтував в чому полягає порушення її прав з боку Великопавлівської сільської ради.

Відповідно до ст. ст. 303,304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Апеляційний суд усунути наведені порушення суду першої інстанції не може, оскільки не наділений такими повноваженнями.

Таким чином, за наявності порушення вимог цивільно-процесуального законодавства, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ч.1 п.4,316 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -суддя / Підпіс/ О.В.Прядкіна

СУДДІ: / Підпіс/ О.І.Обідіна

/ Підпіс/ О.О. Панченко

З оригіналом згідно :

Суддя апеляційного суду

Полтавської області О.В.Прядкіна