АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/971/16 Справа № 208/455/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МНП «Ремавтоматика»

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 листопада 2015 року

по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МНП «Ремавтоматика» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої працівником підприємству,

В С Т А Н ОВ И Л А :

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, у якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь середній місячний заробіток у сумі 3686,33 грн. та судовий збір по справі. У обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач працював у позивача на посаді головного інженера та був призначений відповідальною особою по управлінню та керуванню питаннями з охорони праці в ТОВ МНП «Ремавтоматика» під час виконання будівельних робіт на обєктах ПАТ «Миронівський хлібопродукт». Наказом від 27 серпня 2013 р. за № 97-п головного інженера ОСОБА_2 призначено відповідальною особою за якість виконуваних робіт та строки виконання робіт згідно укладеного договору № 711 від 05.08.2013 р. на обєктах ПАТ Миронівський хлібопродукт та надано право підпису документів, а саме: актів виконаних робіт. У подальшому, 25 грудня 2013 р. представником ПАТ «Миронівський хлібопродукт» було предявлено акт-претензію щодо порушення п. 5.3 договору підряду № 711 від 05.08.2013 р., а саме: невідповідність виконаних робіт нормам монтажу відповідних споруд. Комісією по розслідуванню визнано винною особою головного інженера ТОВ МНП «Ремавтоматика» ОСОБА_2, який у результаті неналежного виконання своїх трудових обовязків завдав ТОВ МНП «Ремавтоматика» шкоди, у сумі 21720,91 грн.

Рішенням Заводськогорайонного суду м. Дніпродзержинська від 03 листопада 2015 року в позовних вимогах ТОВ МНП «Ремавтоматика» - відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити повністю його позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Наказом від 12 квітня 2013 р. за № 167-к, відповідач ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до позивача - ТОВ «монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика», начальником дільниці з 12 квітня 2013 р., з посадовим окладом згідно штатного розпису на 2013 рік та зі строком випробування один місяць.

Наказом від 14 червня 2013 р. за № 298-к, ОСОБА_2 був знятий з виконання обовязків начальника дільниці та призначений на посаду головного інженера з 14 червня 2013 р., з посадовим окладом згідно штатного розкладу на 2013 рік.

05 серпня 2013 р. між ПАТ «Миронівський хлібопродукт» та ТОВ МНП «Ремавтоматика» укладено договір підряду № 711, згідно якого ТОВ МНП «Ремавтоматика» зобовязалось в установлений договором строк виконати будівництво пташників № 1-5, будівництво прибудов до пташників № 1-5, роботи з організації будівельно монтажних робіт на будівельному майданчику з будівництва пташників № 1-5 та будівництва прибудов до пташників № 1-5.

Наказом від 01 серпня 2013 р. за № 82, головний інженер ОСОБА_2 призначений відповідальною особою по управлінню та керуванню питаннями з охорони праці в ТОВ МНП «Ремавтоматика» під час виконання будівельних робіт на обєктах ПАТ «Миронівський хлібопродукт».

Наказом від 27 серпня 2013 р. за № 97-п головного інженера ОСОБА_2 призначено відповідальною особою за якість виконуваних робіт та строки виконання робіт згідно укладеного договору № 711 від 05.08.2013 р. на обєктах ПАТ «Миронівський хлібопродукт» та надано право підпису документів, а саме: актів виконаних робіт.

05 грудня 2013 р. від головного бухгалтера ТОВ МНП «Ремавтоматика» на імя генерального директора надійшла доповідна щодо ненадання головним інженером ОСОБА_3 первинної документації за жовтень 2013 р. по приходу та витраті товарно-матеріальних цінностей, а також нарядів про виконані роботи по будівництву на обєктах ПАТ «Миронівський хлібопродукт».

17 грудня 2013 р. відповідач звернувся до відділу кадрів товариства з обмеженою відповідальністю монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» із заявою про звільнення за власним бажанням.

25 грудня 2013 р. представником ПАТ «Миронівський хлібопродукт» було предявлено акт-претензія щодо порушення п. 5.3 договору підряду № 711 від 05.08.2013 р., а саме: невідповідність виконаних робіт нормам монтажу відповідних споруд.

У звязку з вище викладеним, 30 грудня 2013 р. генеральним директором ТОВ МНП «Ремавтоматика» наказано провести службове розслідування по будівництву на обєкті ПАТ «Миронівський хлібопродукт».

31 грудня 2013 р. було видано наказ № 654-к «Про звільнення» відповідно до якого відповідача звільнено 31 грудня 2013 р. за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України та зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

06 січня 2014 р. складено висновок та акт по результатам розслідування.

В результаті проведеного розслідування було встановлено, що у ході будівництва на обєктах ПАТ «Миронівський хлібопродукт» були припущені порушення загальноприйнятих будівельних норм та правил, СНиП, що призвело до:

-неякісного виконання будівельних робіт на обєкті ПАТ «Миронівський хлібопродукт»;

-зіпсування через недбалість матеріалів;

-додатковим матеріальним витратам (закупівля матеріалів на перебудову, оплата праці, обслуговування технічних засобів);

-порушенню строків виконання робіт згідно укладеного договору № 711 від 05.08.2013 р., що призвело до накладення штрафних санкцій на підприємство що в цілому завдало значної шкоди підприємству.

Комісією по розслідуванню визнано винною особою головного інженера ТОВ МНП «Ремавтоматика» ОСОБА_2, який у результаті неналежного виконання своїх трудових обовязків завдав ТОВ МНП «Ремавтоматика» шкоди, у сумі 21720,91 грн.

17 січня 2014 року відповідача було ознайомлено, під особистий підпис, з висновком та актом результатів розслідування. Відшкодувати завдану матеріальну шкоду у добровільному порядку відповідач відмовився, у зв»язку чим, притримана сума середньомісячного заробітку відповідача, не виплачена йому при звільненні була зарахована у рахунок погашення завданої ним матеріальної шкоди.

11 квітня 2014 р. до ТОВ МНП «Ремавтоматика» надійшла претензія від ПАТ «Миронівський хлібопродукт» щодо порушення строків виконання робіт за договором підряду № 711 від 05 серпня 2013 р. та розірвання договору.

Вказані обставини визнаються сторонами, підтверджуються наявними у справі доказами, тому суд вважає їх встановленими.

Відповідно до чч. 1 - 3 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією, відповідно до ст. 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до роз'яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками" за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов'язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров'ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" (з наступними змінами) роз'яснено, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 1351 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.

В п. 20 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Крім того, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 1353, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

При цьому відповідно до ст. 138 КЗпП України тягар доказування в суді наявності умов, передбачених ст. 130 КЗпП України, покладається на власника, про що було зауважено судом апеляційної інстанції.

Статтею 137 КЗпП України встановлено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

В ході розгляду справи, як у суді першої так і апеляційної інстанції позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідача було у встановленому законом порядку ознайомлено з посадовою інструкцією чи взагалі така інструкція у відношенні посади, яку займав відповідач приймалась. Представником позивача не було надано її для огляду у судовому засіданні та зазначено, що на підприємстві її немає.

Сторонами не заперечувалось, і це відповідає дійсності, що посада відповідача входила до переліку посад за якими відповідно до діючого законодавства України можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність по збереженню матеріальних цінностей, які передані їм для збереження, обробки, продажу, перевозки або застосування в процесі виробництва. Однак, колегією суддів було встановлено, що з відповідачем на підприємстві не укладалось письмового договору про повну матеріальну відповідальність. Представником позивача не було надано для огляду у судовому засіданні його примірник та зазначено, що на підприємстві його немає.

А обов»язки щодо призначення відповідача відповідальною особою за якість виконуваних робіт та строки виконання робіт згідно укладеного договору № 711 від 05.08.2013 р. на обєктах ПАТ «Миронівський хлібопродукт» та надано право підпису документів, а саме: актів виконаних робіт були покладені на останнього, як на головного інженера Наказом від 27 серпня 2013 р. за № 97-п.

Крім того, колегією суддів було встановлено, що в ході розгляду даної справи, у суді першої інстанції, наданою та дослідженою технічною документацією було встановлено відсутність відхилень від проекту, роботами по виконанню якого керував відповідач. А належних доказів на підтвердження цих доводів, а ні суду першої, а ні апеляційної інстанції позивачем не було надано. У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача та свідки посилались на те, що відповідачем неправильно було виконано роботи з підсилення вузла опирання плит перекриття на напівраму. Відповідач заперечував даний факт, посилався на те, що вказані роботи виконано згідно проекту. Пояснення відповідача в цій частині підтверджуються відповідними кресленнями (а. с. 89, 90). Інших доказів вини відповідача суду не надано.

Також, колегією було з'ясовано, що дійсно існували обставини, що перешкоджали працівникові виконувати належним чином покладені на нього обов'язки, зокрема, відсутність неналежної організації праці, що виявилась у відсутності відповідної кваліфікації працівників у бригаді, яку було призначено керівництвом саме на виконання робіт по договору підряду № 711 від 05.08.2013 р., про що відповідач неодноразово ставив до відома керівництво, як усно так і письмово. Однак, позивачем на спростування вказаних тверджень не надано суду належних доказів.

На час розгляду справи, договір підряду розірвано, умови з боку позивача повністю не виконано, як не відшкодовано і збитки.

Матеріальна відповідальність полягає в обовязку працівника відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обовязків у встановленому законом розмірі та порядку. В основі матеріальної відповідальності лежить обовязок працівника бережливо ставитися до майна власника та вживати заходів щодо запобігання шкоди (такий обовязок прямо закріплений частиною другою ст. 131 КЗпП).

Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більш свого середнього місячного заробітку.

У ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з урахуванням виклеєного, позивач - ТОВ МНП «Ремавтоматика» не довів той факт, що матеріальну шкоду саме у розмірі 21720,91 грн. завдано саме з вини відповідача ОСОБА_2

Позивачем не надано суду доказів тому факту, що неякісне виконання будівельних робіт на обєкті ПАТ «Миронівський хлібопродукт»; зіпсування через недбалість матеріалів; додаткові матеріальні витрати (закупівля матеріалів на перебудову, оплата праці, обслуговування технічних засобів); порушенню строків виконання робіт згідно укладеного договору № 711 від 05.08.2013 р. відбулися саме з вини відповідача ОСОБА_2

Не доведено належними доказами у чому саме конкретно полягає його вина.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст..303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно вимог із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Порушень матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МНП «Ремавтоматика» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.А.Ремез

ОСОБА_4