АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1717/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Семенюк Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у жовтні 2014 року.

Зазначав, що 03.07.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кошти в розмірі 29 879, 12 дол. США, зі сплатою 13, 00 % річних, з остаточною датою повернення кредиту не пізніше 03.07.2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 215257. У зв'язку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань за кредитним договором позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідачі в солідарному порядку на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 155,20 доларів США та 15 895,47 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.07.2008 року в розмірі 7 155 дол. США та 15 895, 47 грн. пені за прострочення сплати за кредитом, а також судові витрати в розмірі 2 147,28 грн.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона забов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом вірно встановлено, що 03.07.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 29 879, 12 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 144 898, 79 грн. за курсом НБУ на день укладання цього договору.

Згідно п. 1.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 03.07.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та або умов відповідної угоди сторін.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що за користання кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13 % річних; строк сплати кредиту та нарахованих процентів: 03 числа кожного місяця, наступного за тим, за який було надано кредит.

Умовами договору, зокрема п. 2.1, передбачено, що в забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за договором, надається порука ОСОБА_3 (договір поруки № 215257 від 03.07.2008 року), а також позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно, а саме - транспортний засіб марки Mitsubishi, модель Outlander, 2008 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 4.1 кредитного договору встановлено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором та/або «кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи позичальник неналежно виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором .

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_4 перед ПАТ "УкрСиббанк", за кредитним договором № 0 від 03.07.2008 року, станом на 27.02.2015 року, становить 7 155, 20 дол. США, а також пеня за прострочення сплати за кредитом у розмірі 15 895, 47 грн.

Судом також встановлено, що 03.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 215257, відповідно до якого остання зобов'язалася перед банком виконати умови договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 03.07.2008 року, у випадку їх не виконання позичальником.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Поручителем може бути одна особа, або кілька.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

27.08.2014 року ПАТ «Укрсиббанк» рекомендованим листом направлено на адресу позичальника та поручителя вимоги № 30-11/15636 та № 30-11/15637 про дострокове погашення кредиту у зв»язку з неналежним виконанням умов кредитного договору та повідомлено про те, що станом на 06.08.2014 року заборгованість становила 7 661, 91 дол. США.

Однак вище зазначені вимоги відповідачами залишені без виконання.

На підставі викладеного, з урахуванням вставлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з боку позичальника мало місце порушення умов кредитного договору, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 заперечував щодо визначеного судом розміру заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню, однак всупереч вимогам вищезазначених статтей іншого розрахунку заборгованості, апелянтом до суду надано не було.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, який є належним та допустимим доказом наявності такої заборгованості та за правилами змагальності сторін (ст. 10 ЦПК України) саме відповідач має спростувати наявність такої заборгованості, чи її розмір. Відповідач ОСОБА_2 визнав обставини, як щодо отримання кредиту, так і щодо наявності заборгованості, оспорюючи лише її розмір. Натомість клопотання про призначення судової бухгалтерсько - економічної експертизи не заявляв, будь - яких документів, за якими суд міг провести перевірку правильності розрахунку зробленого позивачем, не подав, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Не знайшли підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги і доводи апелянта щодо отримання коштів на підставі кредитного договору № 0 від 03.07.2008 року саме у національній валюті.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції порушено норми ст. 524 ЦК України, оскільки у оскаржуваному рішенні грошова сума, яка підлягає стягненню, вказана у доларах США, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Зокрема, положення ст. 524 ЦК України встановлюють вимоги до вираження зобов'язання в грошовій одиниці України, разом з тим, надають можливість визначати грошовий еквівалент зобов'язання і в іноземній валюті.

Крім того, як вбачається з роз'яснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Враховуючи викладене, рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Разом з тим, при вирішенні питання про стягнення з відповідачів судового збору суд, всупереч вимогам ст. 88 ЦПК України, дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення судового збору з відповідачів на користь позивача в сумі 2 147,28 грн.

Апеляційна скарга не містить посилання на цю обставину, протее, в силу ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Згідно п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення судового збору з відповідачів на користь позивача скасуванню, з ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення судового збору в розмірі 1 073,64 грн., з кожного.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікацій номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» () сплачений судовий збір у розмірі 1 073,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікацій номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» () сплачений судовий збір у розмірі 1 073,64 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: