Справа № 381/2910/15-ц Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/549/16 Доповідач у 2 інстанції Антоненко В. І.
Категорія 46 20.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого - судді Антоненко В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

за участю секретаря -Вербової І.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Фастівської міської ради, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи:реєстраційна служба Фастівського міськрайонного управління юстиції, Комунального підприємства «Фастівське МБТІ» Фастівської міської ради, ОСОБА_12 про визнання незаконним та скасування рішення Фастівської міської ради, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення державного реєстратора.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивачі звернулися до суду з даним позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення Фастівської міської ради, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення державного реєстратора, посилаючись на те, що вони проживають у житловому будинку, який ними було спільно побудовано у АДРЕСА_1, та є сусідами відповідачів ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які проживають за адресою АДРЕСА_2. У 2005 році Фастівська міська рада прийняла рішення про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам міста, в тому числі і відповідачам, площею 0,10 га, а у 2006 році затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право власності на землю. В подальшому було видано Державний акт та присвоєно кадастрові номери земельним ділянкам. У ході приватизації земельної ділянки відповідачами було приватизовано і земельну ділянку, яка перебувала в загальному користуванні мешканців провулку, які проходили через цей прохід до свого городу та річки, яка знаходиться в кінці АДРЕСА_1. На даний час вказаний прохід до будинку АДРЕСА_1 перекритий відповідачами, а саме збудовано огорожу і тим самим створено перешкоду позивачам та членам їх сім"ї для вільного проходу до домоволодіння АДРЕСА_1. Позивачі не були присутніми при винесенні міською радою вказаних рішень та не були присутні при видачі свідоцтв про право на спадщину. Вважали свої права порушеними та просили суд скасувати вказані рішення та усунути перешкоди у користуванні провулком та проходом до їх будинку шляхом зобов"язання відповідачів демонтувати огорожу та хвіртку, яка розташована між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок від 15 березня 2002 року. Позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_4 у порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_13, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08 липня 2011 року.

Рішенням Фастівської міської ради № 3/68-XXV-ІУ від 28 вересня 2004 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам міста" ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,06 га, яка розташована в АДРЕСА_1. Рішенням Фастівської міської ради № 6/17-ХL У-У від 27 листопада 2008 року затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право власності на землю ОСОБА_3 На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1 від 10 грудня 2009 року на земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану у АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Документів щодо володіння чи користування земельною ділянкою позивачем ОСОБА_2 суду першої інстанції не надано.

Відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_14 згідно договору дарування жилого будинку від 31.07.2001 року прийняли в дар від ОСОБА_15 житловий будинок АДРЕСА_2 та набули право користування земельною ділянкою за цією ж адресою площею 475 кв.м та надлишки 415 кв.м, на якій був розміщений житловий будинок і споруди.

Рішенням Фастівської міської ради № 13/46-XXXIV від 08 вересня 2005 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам міста" ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_11, - відповідачі по справі, отримали право на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_2 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0477 га за тією ж адресою.

Рішенням Фастівської міської ради № 3/98-IX-V від 31 серпня 2006 року затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право власності на землю ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_11

На підставі вказаних рішень ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_11 отримали державні акти на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2 від 13 грудня 2006 року на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована в АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд та серії НОМЕР_3 від 13 грудня 2006 року на земельну ділянку площею 0,0477 га, що розташована в АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_14. Після його смерті спадкоємцем спадкового майна стала відповідачка ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 19 лютого 2014 року, посвідчених Чернишовою О.А., приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області та зареєстрованими в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 257, 267, 373, 391 ЦК України, ст.ст.78, 90, 91, 116, 126, 152 ЗК Українита прийшов до правильного висновку про те, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ними позовних вимог.

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом та вважали, що при приватизації громадянами ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_2, були порушенні їх права, а саме позбавлено можливості вільного проходу мешканцями провулку до берегу річки, яка знаходиться в кінці провулку та доступу до домоволодіння АДРЕСА_1, яке належить позивачу ОСОБА_3

В ході розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_2, в 2014 році звертався до суду з аналогічним позовом до відповідачів. Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 26 листопада 2014 року позов було задоволено. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року рішення Фастівського міськрайонного суду скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду залишено без змін. Звертаючись повторно до суду з даним позовом ОСОБА_2, не надав суду першої інстанції належних доказів стосовно порушеного його права як власника домоволодіння АДРЕСА_4,

Відповідно до положень ст.78 ЗК України та ст. 373 ЦК України право власності в тому числі на землю, включає в себе право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2, ч.3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

По справі встановлено, що межі земельних ділянок, належних позивачам, у ході приватизації земельних ділянок відповідачів порушені не були.

Позивач ОСОБА_3 вважала, що її як власника домоволодіння АДРЕСА_1, позбавили можливості вільно користуватися своєю власністю, а саме з боку відповідачів - громадян, було приватизовано провулок та встановлено огорожу, яка перешкоджає вільному доступу до її домоволодіння. Разом з тим, позивачем не заперечується той факт, що між домоволодінням АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 немає розподілу в натурі і зі сторони домоволодіння АДРЕСА_4 існує прохід до будинку АДРЕСА_1. Дані факти підтверджено свідками, спеціалістами та письмовими матеріалами.

Також, в позовних вимогах позивачі зазначали про незаконну приватизацію провулку, який був у загальному користуванні мешканців провулку і це порушує їх права при цьому не зазначається про порушення меж земельної ділянки позивачів.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Як вбачається з матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на земельну ділянку ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_10 в межах земель АДРЕСА_2. в даній технічній документації міститься Акт про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, та передачу на зберігання встановлених межових знаків, який був підписаний і позивачем ОСОБА_3 і нею не заперечувалося щодо меж земельної ділянки, яка приватизовувалася .

Відповідно до ч.2 ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Доводи позивачів щодо приватизації відповідачами провулку загального користування у суді першої інстанції не доведені, оскільки по справі не надано належних та допустимих доказів про наявність такого провулку. Крім того право розпорядження землями загального користування відповідно до положень ст.ст. 12, 83 ЗК України належить відповідним територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову та правильно визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами та застосував до них відповідні норми права.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відхилити, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: