РІШЕННЯ

Іменем України

06.10.2016 Франківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого-судді Б.М. Лозинського

за участі секретаря- ОСОБА_1

позивача- ОСОБА_2

представник позивача- ОСОБА_3

представника відповідача- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, за участю третьої особи- Пятої Львівської державної нотаріальної контори про зобовязання виконати останню волю спадкодавця за заповідальним відказом, суд,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся з вищезазначеним позовом, в якому просив суд: зобовязати виконати останню волю спадкодавця за заповідальним відказом купити однокімнатну квартиру у м. Львові з усіма вигодами та оформити право власності на дану квартиру на його імя.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просив суд позов задовольнити. В позові посилається на те, що 30 квітня 2012 року померла мати сторін по справі, ОСОБА_6. Вказує про те, що був одружений з ОСОБА_7 в шлюбі з якою має двоє дітей ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Проживав з сімєю в Києві у квартирі яка була приватною власністю його дружини. Так як на той час не бачили перспектив на майбутнє в Києві дружина продала дану квартиру та в 1997 році придбали квартиру у АДРЕСА_1, щоб бути ближче до батьків позивача, яку в 2007 році по сімейних обставинах змушені були продати та переїхали на орендовану ними квартиру, яку в подальшому мали намір викупити, однак нічого не вийшло в них так як значно зросли ціни на житло, а заробітки були невисокі. Тому в 2007 році переїхав проживати до своїх батьків в квартиру по вул. Окружній б. 33 квартира 16 у місті Львові де і був зареєстрований. В грудні 2013 року розірвав шлюб з дружиною по сімейних обставинах. У приватній власності мати сторін мала трикімнатну квартиру №16, по вул. Окружній у м. Львові, яка первинно належала їй та її чоловікові ОСОБА_9 в рівних частка. Після смерті батька ОСОБА_9 сторони по справі відмовились від прийняття спадщини в користь матері, яка і стала єдиним власником даної квартири. Позивач в позові вказує, що батько сторін ОСОБА_9, при житті заповідав 50% даної квартири своїй дружині ОСОБА_6, а своїм дітям - сторонам по справі по 25% . Вказує, що мати однаково їх любила, як своїх дітей тому не могла залишити його без житла. Про існування заповіту в користь сестри ОСОБА_5 довідався тільки після смерті матері коли звернення в Пяту Львівську держнотконтору. Вважає, що мати в заповіті мала на увазі придбати йому у власність житло, а не в користування. На старість років не планує залишитись на вулиці без житла та хоче залишити житло і своїм дітям після себе.

В судовому засіданні представник відповідача позов заперечила в повному обсязі та пояснила суду, що ОСОБА_2 безпідставно вимагає придбати йому у власність однокімнатну квартиру. Відповідно до п. 1 ст.1256 Цивільного кодексу України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. Спадкоємцем по Заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2698 у даній справі є ОСОБА_5, яка тлумачить ?придбання? квартири, вказане у Заповіті, для користування, а не у власність. Вказане тлумачення обставини даного заповіту з умовою спадкоємцю щодо надання даної однокімнатної квартири саме в користування, а не у власність ОСОБА_2, здійснене Заповідачем з метою забезпечення житлом ОСОБА_2 для його проживання, оскільки він неодноразово втрачав житло разом із своєю сімєю, через зловживання алкогольними напоями та певний спосіб життя. Виконуючи Заповіт, ОСОБА_5 вказує, що придбала для користування однокімнатну квартиру ОСОБА_2 за адресою м. Львів, вул. Шевченка, буд. № 366-6/ кв. № 85, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 19.03.2014 року посвідчений реєстровий номер 3-47, однак ОСОБА_2 з невідомих їй причин у дану квартиру не вселяється.

Додатково пояснила суду, що у 2005 році відповідач зі своєю сім'єю в черговий раз залишився без житла, коштів на проживання та всією сім'єю прийшли до неї та сина у двох кімнатну квартиру з прохідними кімнатами, щоб вона їх прийняла. Оскільки квартира АДРЕСА_2, де проживали батьки мала бути її (вона прожила в ній 35 років), так-як я не отримала через батьків квартиру, як молодий спеціаліст у 1983р. про що свідчить оригінал направлення - з забезпеченням житла та роботи (батьки хотіли жити з нею, а відповідач отримав 3-х кімнатну квартиру в м. Київ) Відповідно вона пішла до батьків просити, щоб вони дали можливість тимчасово пожити відповідачу, поки молодший син відповідача закінчить навчання. Батьки прийняли тільки відповідача з старшим сином - ОСОБА_8І.( без реєстрації), молодший син - ОСОБА_10 перебував на утриманні у відповідачки (прожив сім років - про що свідчать записи у будинковій книзі). Коли старший син Відповідача був осуджений умовно, їх батьки відправили онука до другої бабусі в Чернівецьку область. Дружина відповідача, ошукала людей, взяла в них гроші та втекла в Росію. З того часу, як Відповідач переїхав на проживання до м. Львова, він не працював, його виганяли з роботи, через зловживання алкогольними напоями, ОСОБА_2був на утриманні батьків. Постійно скандалив з батьками, вдарив батька, який за два дні помер. Влаштував скандал батькам її чоловіка, який від серцевого нападу помер через два тижні. Довів матір до смерті. Ніякої участі в захороненні батьків ОСОБА_2 не приймав, пропив всі батьківські збереження, майно в квартирі знищив та продав, нічого в квартирі не нагадує, що там жили його батьки 60 років і я з сім'єю, пам'ятник для батьків не поставив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, чоловік якої є рідним братом їхнього батька. Ствердила суду, що на похороні батька сторін не була був її чоловік та дочка, ствердила суду, що спілкувалась з мамою сторін по телефону, про заповіт їй нічого невідомо, тому що про заповіт не говорили, однак знала, що ОСОБА_6 казала, що квартира має бути двом дітям ОСОБА_2 та Мірі, а якщо Міра хоче то нехай купить ОСОБА_2 1-кімнатну квартиру. Про те, де проживав ОСОБА_2 їй невідомо, що ОСОБА_2 зловживав алкогольними напоями їй невідомо, про те хто ставив памятник, чому ОСОБА_2 продав квартиру у Києві та про те, що проживав в орендованій квартирі теж невідомо, на золотому весіллі батьків сторін не була, на запитання позивачки про те скільки часу мати сторін лежала хвора не могла надати суду відповідь.

Допитаний у судовому засіданні свідок, ОСОБА_12, який є двоюрідним братом сторонам по справі, ствердив, що матір сторін знав з дитинства у них були хороші родинні стосунки. Відомо йому про те, що ОСОБА_2 мав у власності квартиру у місті Києві він був у нього вдома в тій квартирі, коли зупинявся при поступлення своєї доньки. Також був у квартирі на вул. Шпитальній у місті Львові цю квартиру ОСОБА_2 теж мав у власності. З квартири по вул. Мазепи у м. Львові він з ОСОБА_5 забирав речі ОСОБА_10 сина ОСОБА_13, який пішов жити до ОСОБА_5. Мирослава фактично викупляла майно, яке було в квартирі по вул. Мазепи у м. Львові, так як ОСОБА_2 не платив на протязі пів року за оренду квартири. Заповіту не бачив, не читав його, але чув, що мати на ОСОБА_2 надії не мала і заповіла квартиру дочці. ОСОБА_13 та Мирослава для нього є однаковими родичами, але правда така, що мати майно заповіла все доньці ОСОБА_5 і зобовязала її забезпечити ОСОБА_2 житлом - щоб він мав де жити, а не передавати йому у власність будь-яке майно, так як ОСОБА_2 зловживав алкогольним и напоями.

Допитана в судовому засіданні нотаріус ОСОБА_14 ствердила той факт, що ОСОБА_6 особисто була присутня при посвідчуванні заповіту, сама його підписувала, хотіла щоб квартира була у власності її доньки після її смерті та щоб донька ОСОБА_5 забезпечила житлом, не придбала йому квартиру у власність, а забезпечила житлом для проживання. Матір сторін ОСОБА_6 знала більше 20 років з дітьми її не була знайома до часу оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6

Заслухавши пояснення сторін, свідків будучи приведених до присяги, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, суд в позові відмовляє з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти:

30 серпня 2011 року, ОСОБА_6, на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_5 - квартиру АДРЕСА_3.

Заповітом, на відповідача було покладено обов'язок придбання ОСОБА_2 однокімнатної квартири з усіма вигодами у місті Львові.

30 квітня 2012 року померла мати сторін по справі, ОСОБА_6, що засвідчується свідоцтвом про смерть .

05 листопада 2012 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6, згідно якого ОСОБА_5 є спадкоємцем по заповіту до майна: квартири №16 в будинку 333 по вулиці окружній у місті Львові.

19 березня 2014 року ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_4. Заявою через нотаріальну контору запропонувала ОСОБА_2 переселитися для проживання у квартиру ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 19.03.2014 року та технічного паспорта на дану квартиру вбачається, що квартира розташована та третьому поверсі пяти поверхового житлового будинку складається з однієї кімнати житловою площею 11.6 кв. м., кухні площею 5.1 кв. м. ванної кімнати, вбиральні (поєднаної) площею 2.3 кв. м., коридору площею 1. 7 кв. м. вбудованої шафи 0.3 кв. м. загальна площа квартири 21 кв. м. Матеріал зовнішніх стін - цегла, матеріал перекриття залізобетон. Квартиру обладнано водопроводом (холодним. гарячим). Каналізацією, газопостачанням, опаленням центральним, електроосвітленням, радіо станційною мережею.

20 червня 2014 року позивач звернулись з позовом до відповідачки з вимогою щодо виконання заповідального відказу, тобто щодо придбання йому у власність однокімнатної квартири з усіма вигодами у місті Львові.

Відповідач, в свою чергу запевнила, що придбала квартиру АДРЕСА_4, провела в даній квартирі ремонт, обладнала квартиру необхідними меблями та побутовою технікою виключно з метою виконання умови заповіту. Надала суду будинкову книгу з якої вбачається, що в квартирі ніхто не зареєстрований.

Отже, зважаючи на перелічені документи та факти, можна дійти висновку, що відповідач виконала покладений на неї обовязок, придбала однокімнатну квартиру з усіма вигодами у місті Львові для проживання для позивача по справі її рідного брата ОСОБА_2, згідно умов заповіту.

Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В силу вимог ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1237 ЦК України, заповідач має право зробити в заповіті заповідальний відказ.

Відповідно до ст.1238 ЦК України спадкоємець, на якого заповідачем покладено заповідальний відказ, зобов'язаний виконати його лише у межах реальної вартості майна, яке перейшло до нього, з вирахуванням частки боргів спадкодавця, що припадають на це майно. Відказоодержувач має право вимоги до спадкоємця з часу відкриття спадщини.

За своїм призначенням заповідальний відказ як розпорядження заповідача відповідно до ст. 1238 ЦК України, що має назву «Предмет заповідального відказу», полягає в покладенні обовязку на спадкоємця виконати певні дії майнового характеру (передати майнове право або передати у власність чи за іншим речовим правом річ, що входить або не входить до складу спадщини), у межах реальної вартості майна, яке перейшло до нього, з вирахуванням частки боргів спадкодавця, що припадають на це майно, на користь відказоодержувача, який, в свою чергу, має право вимоги до спадкоємця.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, за участю третьої особи- Пятої Львівської державної нотаріальної контори про зобовязання виконати останню волю спадкодавця за заповідальним відказом - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Львівської області.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова Б.М. Лозинський