АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 668/4785/15-ц Головуючий в І інстанції Корецький Д.В.
Номер провадження 22-ц/791/238/16 Доповідач: Пузанова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Фурман Т.Г.,
Чиркової К.Г.,
секретарГуров Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 03 липня 2015 року та ухвалу цього ж суду від 03 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Степанівської сільської ради про встановлення факту прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Степанівської сільської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, зазначаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її прабаба ОСОБА_6, після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1

Зазначений вище будинок був побудований ОСОБА_6 за власні кошти, в ньому вона проживала та була зареєстрована по день її смерті, проте право власності у встановленому законом порядку за життя не оформила.

Посилаючись на те, що вона фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, оскільки постійно проживала з ОСОБА_6 на час відкриття спадщини у спірному будинку, безперервно та відкрито володіла ним, утримувала його, сплачувала необхідні рахунки з оплати житлово-комунальних послуг та обробляла земельну ділянку, позивачка просила суд встановити факт прийняття нею спадщини та визнати право власності на зазначене спадкове майно.

Ухвалою суду від 03 липня 2015 року за заявою ОСОБА_5 її позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування залишені без розгляду.

Рішенням суду від 03 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_5 просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заявлених нею вимог, зазначаючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами доказів, які оцінені судом односторонньо, та суперечать положенням законодавства, що регулює спірні правовідносини. Подання заяви про відмову від позову в частині визнання права власності на спадкове майно обґрунтовує необізнаністю і вважає помилкою.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а ухвалене судом рішення підлягає частковій зміні з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є онукою ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 5,14,15,17).

Мати ОСОБА_5 - ОСОБА_7 є дочкою померлої ОСОБА_6 і проживає в АДРЕСА_2 (а.с. 16).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом (пункти 4,5).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніш 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (п. 1 постанови).

Отже, враховуючи, що спадщина після ОСОБА_6 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відносини спадкування після неї регулюються ЦК УРСР, а не ЦК України, на положення якого в обґрунтування заявлених вимог послалася позивачка та суд - в обґрунтування своїх висновків.

Згідно з положеннями ст. 529 ЦК УРСР онуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем.

Враховуючи, що у спірних правовідносинах така обставина відсутня, мати позивачки - дочка спадкодавця жива, а на інші обставини, які відповідно до вимог ЦК УРСР (ст. 531) є підставою для спадкування за законом, позивачка не посилалася і їх наявність не доводила, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_5 із заявлених нею підстав не має права на спадщину після ОСОБА_6, а тому факт прийняття нею спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном як такий, що не має для неї правового значення, встановленню в судовому порядку не підлягає.

Крім того, колегія суддів вважає, що порушене позивачкою питання витікає із спадкових правовідносин і є спором щодо прав на спадкове майно, який в першу чергу виникає між спадкоємцями.

Визначивши Степанівську сільську раду як відповідача у спорі щодо спадкового майна після ОСОБА_6, ОСОБА_5 не обґрунтувала, яким чином наведена особа порушила чи не визнала її спадкове право та не вказала на коло спадкоємців у спірних правовідносинах.

Суд на наведене уваги не звернув і в установленому законом порядку не вирішив питання щодо залучення до участі в справі спадкоємців ОСОБА_6, зокрема її дочки ОСОБА_7 як співвідповідача чи належного відповідача у зазначеному спорі.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_5 в частині вимоги про встановлення факту прийняття спадщини, однак, вважає, що ухвалене судом рішення підлягає частковій зміні із виключенням з його мотивувальної частини посилання на ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1258, 1261, 1270 ЦК України, як на підставу для відмови в позові та із зазначенням про те, що в задоволенні позову слід відмовити на підставі ст. 524, 529 ЦК УРСР.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги на ухвалу суду про залишення позову ОСОБА_5 в частині вимоги про визнання права власності на спадкове майно без розгляду, то колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують висновків суду щодо застосування п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, яким передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Так, письмова заяв була подана ОСОБА_5 03.07.2015 року і розглянута з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства, в тому числі - принципу диспозитивності цивільного судочинства, за яким особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 11 ЦПК України).

За наслідком вчинення зазначеної процесуальної дії ОСОБА_5 має право звернутися до суду із вимогами, що залишені судом без розгляду, повторно (ч. 2 ст. 207 ЦПК України).

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновки суду першої інстанції щодо статусу спадкового майна у спірних правовідносинах зроблені без повного дослідження обставин справи, зважаючи на те, що із наданих позивачкою у підтвердження своїх доводів документів вбачається, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на відведеній ОСОБА_6 в установленому законом порядку земельній ділянці площею 0,06 га; погосподарські книги містять записи щодо реєстрації та проживання в будинку спадкодавця до дня смерті і щодо особових рахунків, відкритих на ім'я останньої, а також те, що наведений житловий будинок і господарські будівлі та споруди до нього зведені в 1970-1972 роках (а.с. 6-12).

На зазначені обставини суд уваги не звернув і у своїх висновках не врахував, що постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 2009 року «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими будівлями і спорудами, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05 серпня 1992 року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена. Зазначена постанова втратила чинність 02 червня 2011 року, однак Законом України від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що прийняття в експлуатацію зведених до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані.

За змістом п. 9 розділу І «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI з послідуючими змінами та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012 року № 5496 для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992 року, необхідність прийняття його до експлуатації в установленому законом на теперішній час порядку не передбачено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (набрала чинності з 11.02.2014 року), пункт 49 якого містить положення про те, що документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до п. 491 цього ж Порядку у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, побудови до них, що розташовані на території сільських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, заінтересованою особою може бути особа, за якою закріплені особові рахунки в господарських книгах відповідних сільських рад.

Враховуючи, що технічний паспорт за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж на виконання наведених вище вимог закону щодо спірного майна БТІ не виготовлявся, а наданий позивачкою технічний паспорт на житловий будинок, складений 21.07.2008 року, не є належним доказом, що засвідчує прийняття будинку в експлуатацію, висновок суду як щодо самочинного будівництва, так і щодо складу спадкового майна чи об'єму спадкових прав у спірних правовідносинах є передчасним.

На підставі викладеного, ст.ст. 524,529 ЦК УРСР 1963 року, керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 03 липня 2015 року частково змінити. Виключити з його мотивувальної частини посилання на ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1258, 1261, 1270 ЦК України, як на підставу для відмови в позові і вважати, що в задоволенні позову відмовлено на підставі ст. 524, 529 ЦК України.

В решті частині це ж рішення суду та ухвалу Суворовського районного суд м. Херсона від 03 липня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: Т.Г. Фурман

К.Г. Чиркова