Болградський районний суд Одеської області
Справа № 497/1894/16-ц
Провадження № 6/497/43/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2016 м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Ковтун О.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград подання старшого державного виконавця Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, -

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, погодженим в. о. начальника відділу ДВС Болградського РУЮ про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2, у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Державний виконавець посилається на те, що 18.04.2014 року на примусове виконання до відділу ДВС надійшов судовий наказ №2-н- 5166 виданого 23.11.2009 року Суворовським районним судом м. Одеса по сплаті на користь КС «Кредитінвест» боргу у розмірі 401111,82 грн.

Боржник від сплати боргу ухиляється, вимоги державного виконавця - ігнорує, на виклики до Відділу державної виконавчої служби - не з'являється. Згідно акту державного виконавця від 08.08.2014 року, виходом за адресою місця проживання боржника: вул. Зелена, 53, с. Оріхівка Болградський район, Одеська область, боржника за названою адресою не виявлено, майно, на яке за законом можливо звернути стягнення - не встановлено (а.с.5).

Розглянувши матеріали подання, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи подання, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду даного питання, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця за наступних підстав.

Судом встановлено, що у відділі Державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції з 18.04.2014 року знаходиться на виконанні судовий наказ №2-н-5166 виданий 23.11.2009 року Суворовським районним судом м. Одеса про стягнення на користь КС «Кредитінвест» боргу у розмірі 401 111,82 грн

Наведене підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження, копією виконавчого листа (а.с.4,3).

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів вирішується судом за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Пунктом 18 частини 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання свої обовязків, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника до виконання зобовязань за рішенням.

Право державного виконавця відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 зазначеного вище Закону на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобовязань.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З матеріалів доданих до подання не вбачається, чи був повідомлений боржник про відкриття виконавчого провадження належним чином, тобто чи були виконані вимоги ч.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Державним виконавцем до матеріалів подання не долучені документи, які б підтверджували факт ухилення боржника від виконання своїх обовязків, покладених на нього рішенням суду.

Останні виконавчі документи датовані 2014 роком. Таким чином, не вбачається, жодних дій державного виконавця на протязі останніх двох років, які б були направлені на встановлення місця знаходження боржника, та його майна.

Суд вважає, що документів, які додані до подання державного виконавця не достатньо для того, щоб однозначно дійти висновку про ухилення боржника від виконання свої обовязків, покладених на нього рішенням.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом, а тому відсутні законні підстави в обмеженні цього боржника конституційного права свободи пересування.

Тобто, відповідно до вищенаведених вимог Закону, державний виконавець не вправі порушувати питання про тимчасове обмеження особи (боржника ) ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, оскільки закінчився строк, передбачений законом для відповідного виду стягнення.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

Керуючись ст.ст.2, 107, 208-215, 377-1 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні поданні Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С.В. Кодінцева