Справа № 161/8406/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/773/116/16 Категорія: 44 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Подолюка В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Вергун Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей про виселення за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Луцького міськрайонного суду від 10 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 10 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, яке вважає незаконним та просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що між 17.07.2008р. ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №VОZ0GА, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 69868,72доларів США строком до 17.07.2018р.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 17.07.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно якого останній передав в іпотеку належне йому на праві власності згідно договору дарування нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51.60кв.м, житлового площею 34.20кв.м.

Згідно з довідкою Житлово-комунального підприємства №3 від 08.07.2008р. №896 у квартирі по вул.Коперніка,36/14 м.Луцьк, яка є предметом іпотеки, зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 та діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.07.2012р. звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 17.07.2008р. №VOZ0GA в розмірі 96935,25 доларів США, яке набрало законної сили і перебуває на виконанні.

27.03.2014р. банк направив на адресу ОСОБА_1 письмові вимоги щодо повернення суми кредиту та звільнення жилого приміщення в добровільному порядку, однак відповідачі добровільно зі спірної квартири не виселились.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що узгоджуються із нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України "Про іпотеку".

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та яке було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла надається інше постійне житло.

З матеріалів справи вбачається, що в іпотеку передано квартиру по вул.Коперніка,14/36 в м.Луцьку, яка є власністю ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 27.03.2003 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за № 328435. Квартира придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів. Отже, підстав для виселення відповідачів із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла немає.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про незалучення до участі у справі відповідного органу влади для надання іншого житлового приміщення відповідачам. Як встановлено, позивачем при зверненні до суду першої інстанції не ставилось питання про виселення відповідачів із наданням іншого жилого приміщення. Для залучення до участі в справі відповідного органу, компетенцією якого є надання житлових приміщень підстав немає.

Рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: