Справа № 527/1061/16-ц
провадження 2/527/389/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2016 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Левицької Т.В.,

з участю секретаря - Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Глобинського району Полтавської області, ОСОБА_3, треті особи: сектор державної реєстрації Глобинської районної державної адміністрації, відділ Держгеокадастру у Глобинському районі Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Глобинського районного суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: с. Бугаївка, Глобинського району Полтавської області, вул. Мічуріна, буд. 21 та земельну ділянку розміром 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства, яка посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 189978, кадастровий номер :01:002:0077, виданий ОСОБА_2 сільською радою Глобинського району Полтавської області 08.09.2006 року ОСОБА_4.

Обґрунтувала його наступним. З квітня 2006 року вона та члени її родини вселилися у вищевказаний житловий будинок за адресою: вул. Мічуріна, 21 с. Бугаївка Глобинського району Полтавської області з дозволу ОСОБА_4, яка була власником будинку згідно записів в погосподарській книзі з 1965 року, під № 406-1. 15 вересня 2006 року між позивачем та ОСОБА_4 виникла домовленість по договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки під домоволодінням, вони домовилися щодо всіх істотних умов договору. ОСОБА_4 надала письмову розписку, що вона отримала гроші в сумі вісім тисяч гривень за житловий будинок та земельну ділянку під домоволодінням. ОСОБА_4 після отримання коштів виїхала на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, не посвідчивши договору купівлі-продажу нотаріально. 14 серпня 2014 року у віці 85 років померла, про що зроблений відповідний актовий запис за № 1422 від 01.10.2014 року та видане свідоцтво про її смерть.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 направили до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_2 сільської ради Глобинського району до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, не заперечують проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи сектору державної реєстрації Глобинської районної державної адміністраціїу судове засідання не з"явився, Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохали розглянути справу у їх відсутності, заперечень на позов не надали.

Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Глобинського районі Полтавської областіу судове засідання не з"явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, заперечень на позов не надав.

Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як розяснено в п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Із змісту ст. 344 ЦК України та розяснень зазначеної вище Постанови Пленуму ВССУ випливає, що право власності на чуже майно набувається за набувальною давністю лише за сукупності всіх цих обставин.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуте право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику відмовлено.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_7 з квітня 2006 року стали постійно проживати в житловому будинку за адресою: вул. Мічуріна, 21 с. Бугаївка Глобинського району Полтавської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради № 02-35/431 від 14.06.2016 року.

Відповідно до довідки виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Глобинського району № 02-35/496 від 11.06.2015 року, ОСОБА_1 згідно запису погосподарської книги № 5 за 2011-2015 роки за № 406-1 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

В той же час, відповідно до відмітки в паспорті ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно виписки з погосподарської книги ( запис № 406-1 в погосподарській книзі ОСОБА_2 сільської ради 2011-2015 років), за ОСОБА_4 на момент смерті значиться житловий будинок з господарськими будівлями, збудований в 1965 році, який знаходиться за адресою: вул. Мічуріна, 21 в с. Бугаївка Глобинського району Полтавської області.

Адреса будинку змінена згідно рішення 25 сесії ОСОБА_2 сільської ради 5 скликання від 13 листопада 2008 року з вул. Мічуріна, 28 на вул. Мічуріна, 21, що підтверджується довідкою сільської ради № 02-32/303 від 11.06.2015 року.

Відповідно до довідки виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради № 02-32/304 від 11.06.2015 року, на день смерті 14 серпня 2014 року ОСОБА_4, яка постійно з 1929 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4 і за нею значиться згідно записів в погосподарських книгах з 1965 року і по даний час, нині під № 4056-1 належне їй на праві приватної власності майно: житловий будинок з господарськими будівлями, які збудовані на приватизованій земельній ділянці розміром 0,25 га.

Крім того, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 189978 від 08 серпня 2006 року, ОСОБА_4 була власником земельної ділянки площею 0,2500 га за адресою: Полтавська область, Глобинський район, с. Бугаївка, вул. Мічуріна, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.

За життя 15 вересня 2006 року, ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Бугаївської сільської ради Глобинського району Полтавської області, згідно якого усі права та обовязки, які належать їй на момент складання заповіту, а також ті права та обовязки які можуть належати їй у майбутньому та усе її майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КЕ № 289530 від 17 березня 2015 встановлено, що ОСОБА_4 померла 14 серпня 2014 року.

Після смерті ОСОБА_4, в порядку спадкування за заповітом, спадщину у встановлений законом строк прийняв ОСОБА_3 (спадкова справа № 166 за 2015 рік).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст. 1220 ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 та члени її родини вселилися у житловий будининок за адресою: вул. Мічуріна, 21 в с. Бугаївка Глобинського району Полтавської області з дозволу ОСОБА_4, оскільки між ними виникли відносини з приводу купівлі продажу вказаного житлового будинку та земельної ділянки під ним, вони домовилися щодо усіх істотних умов договору, проте не посвідчили договір купівлі продажу нотаріально.

Викладене підтверджується також дослідженою в судовому засіданні копією розписки від 15.09.2006 року, згідно якої ОСОБА_4 одержала гроші за проданий ОСОБА_1 житловий будинок з приватизованою земельною ділянкою, що знаходяться в с. Бугаївка по вул. Мічуріна, 28. Згідно розписки сторони передбачили, що договір купівлі продажу необхідно заключити через державну нотаріальну контору.

За таких обставин, ОСОБА_1 могла і повинна була знати, що володіє чужою річчю та про відсутність у неї законних підстав для набуття права власності на житловий будинок, який належав ОСОБА_4

Таким чином, зазначені обставини свідчать, що спірний будинок не є чужим позивачу, а вказаний позов спрямований на узаконення за ним права власності на підставі неналежним чином оформленого договору купівлі-продажу.

Крім того, факт тривалого і безперервного володіння чужим майном не є підставою для визнання права власності на нерухому річ, яка завідомо для позивача належить певній особі.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

З огляду на зазначене, суд не може визнати володіння ОСОБА_1 спірним житловим будинком з земельною ділянкою добросовісним.

Сам по собі факт вселення та проживання позивача та членів її сімї в цьому будинку не свідчить про добросовісність заволодіння ним.

Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні докази щодо звернення позивача ОСОБА_1 до органів державної влади чи місцевого самоврядування з питань оформлення права власності на вказаний будинок з земельною ділянкою за нею.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Спірний будинок з господарськими будівлями та земельною ділянкою площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд будучи спадковою масою після померлої ОСОБА_4 був прийнятий ОСОБА_3, прийнявши спадщину відповідач від неї не відмовлявся.

Спірне майно з часу заселення позивача мало конкретних власників, сам факт користування позивачами майном зі згоди власника не дає підстав для визнання за користувачами права власності за набувальною давністю.

Крім проживання позивача ОСОБА_1 разом зі своєю сім»єю у будинку за адресою: вул. Мічуріна, 21 с. Бугаївка Глобинського району Полтавської області та реєстрації її в цьому будинку, інших відомостей, які б свідчили про відкритість та безперервність користування позивачем будинком та земельною ділянкою матеріли справи не містять.

В суді позивачем ОСОБА_1 не доведено переконливими доказами те, що вона добросовісно заволоділа чужим майном спірним будинком та земельною ділянкою, тобто не знала і не могла знати про те, що вона володіє чужою річчю та не мала найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна, і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 911/130/14 / 3-87гс15 за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, де зазначено, що відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: вул. Мічуріна, 21 в с. Бугаївка Глобинського району Полтавської області та на земельну ділянку розміром 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 189978, виданий ОСОБА_2 сільською радою Глобинського району Полтавської області 08.09.2006 року ОСОБА_4 за набувальною давністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст.10,11,60,61, 197,212,214-215,218, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3, треті особи: сектор державної реєстрації Глобинської районної державної адміністрації, відділ держгеокадастру у Глобинського районі Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, якщо рішення було ухвалено без участі осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Т. В. Левицька