У Х В А Л А

7 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства "Телерадіокомпанія "Південна Зоря", третя особа - Нікопольська районна рада Дніпропетровської області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Нікопольського міськрайоннного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2016 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 відмовлено.

29 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2016 року, з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах а саме частини другої статті 40, частини третьої статті 492 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2011 року, 13 квітня та 20 липня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовані зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про відсутність порушень вимог трудового законодавства під час звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки відповідно до внесених змін до штатного розпису підприємства посаду позивача скорочено про що його повідомлено у визначені частиною першою статті 492 цього Кодексу строки. Крім того, встановивши, що під час попередження інші посади, які б відповідали спеціальності позивача або робота, яку позивач міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації чи досвіду, відсутні, ураховуючи що Нікопольською районною профспілкою працівників агропромислового комплексу надано згоду на звільнення ОСОБА_4 у зв'язку зі скороченням його посади на підприємстві, суди дійшли висновку про відмову в задоволенні позову.

Натомість у наданій для порівняння ухвалі від 17 серпня 2011 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення судів попередніх удових інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, указав на те, що суди не звернули уваги на те, що під час попередження позивача про звільнення у зв'язку зі скороченням штату йому не було запропоновано відповідно до статті 492 КЗпП України іншої посади, наявної на цьому ж підприємстві та не з'ясували, чи надавалася згода первинного профспілкового органу на таке звільнення, членом якого є позивач відповідно до статті 43 цього Кодексу.

В ухвалі від 13 квітня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про задоволення вимог позивачки щодо скасування наказу про її звільнення та поновлення на роботі з огляду на те, що відповідач не дотримався порядку звільнення позивачки, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, а саме: про наступне звільнення позивачку не було попереджено за два місяці, не було дотримано її право на залишення на роботі в разі скорочення однієї з декількох рівнозначних посад.

Ухвалою від 20 липня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасувавши рішення апеляційного суду та направивши справу на новий апеляційний розгляд, зазначив, що, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув увагу на те, що як у наказі про скорочення штату та чисельності працівників, так і в попередженні про наступне звільнення позивачки, відомості про наявність чи відсутність вакантних посад у банку відсутні.

Отже, надані заявником для порівняння судові рішення не можуть бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки правові висновки, зазначені у цих судових рішеннях та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, встановлених судами.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства "Телерадіокомпанія "Південна Зоря", третя особа - Нікопольська районна рада Дніпропетровської області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк