Єдиний унікальний номер 225/3816/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1498/2016
Головуючий у 1 інстанції Нємиш Н.В.
Доповідач Осипчук О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Осипчук О.В.,

суддів: Груіцької Л.О., Соломахи Л.І.

за участю секретаря Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 21 червня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 53023 грн. 45 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 05.01.2012 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 повинна була щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов'язання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 12 289,35 грн., заборгованість по процентам у сумі 35 739,55 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 1 993,43 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2 501,12 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 21 червня 2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 12 289 грн. 35 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 35 739 грн. 55 коп., а також витрати на сплату судового збору у розмірі 1378 грн. 07 коп.

Додатковим рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 08 серпня 2016 року у задоволенні вимог про стягнення пені та комісії в розмірі 1993,43 грн., штрафів - фіксованої частини в розмірі 500 грн., процентної складової в розмірі 2501,12 грн. відмовлено.

З рішенням суду не погодилась відповідач та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення від 21 червня 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

При цьому ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість вказаного рішення, зазначаючи наступне. Відповідно до заяви від 05.10.2012 року, на яку посилається позивач та суд, як на доказ укладення кредитного договору та отримання кредиту, вона оформила на своє ім'я лише пенсійну карту. Будь-який кредитний ліміт встановлювати для себе наміру не мала, у заяві не вказувала його бажаний розмір по картці «Кредитка «Універсальна/GOLD», ніякої іншої картки, крім пенсійної, не отримувала. Судом не встановлена наявність кредитної картки, у матеріалах справи відсутні пам'ятка клієнта, яка є складовою договору про надання банківських послуг, довідка про умови кредитування та рішення банку, яким встановлено кредитний ліміт на кредитну картку. Також вона не була повідомлена про збільшення позовних вимог всупереч ст.27, 31 ЦПК України. Крім цього, строк дії довіреності на ім'я представника ПАТ КБ «ПриватБанк» закінчився 23.10.2015 року, отже, заяву про збільшення розміру позовних вимог подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Також суд не мав законних підстав стягувати з неї судовий збір, оскільки вона звільнена від сплати судового збору як інвалід 2 групи. Також суд помилково встановив обставини справи, зазначивши в мотивувальній частині рішення про договір надання банківських послуг №б/н від 05.01.2012 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2

Законність та обгрунтованість додаткового рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та штрафів ніким із сторін не оскаржується, тому апеляційним судом відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України не перевіряється.

Сторони до апеляційного суду не з'явилися, про його час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та телефонограма, яка зареєстрована в журналі телефонограм за № 4498 (а.с.148-150). Представник позивача та відповідач надіслали до апеляційного суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Судом першої інстанції визнано встановленим, що відповідно до заяви позичальника № б/н від 05.01.2012 року, яка разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг кредитного договору, ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом(а.с. 7-33).

Однак, в порушення умов договору ОСОБА_1 несвоєчасно сплачувала суми кредиту, внаслідок чого станом на 15.05.2016 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 53023,45 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 12 289,35 грн., заборгованості по процентам у сумі 35 739,55 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 1 993,43 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 2 501,12 грн.. (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги і стягуючи з відповідача заборгованість за кредитом та відсотками, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обгрунтованості.

Проте апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в пункті 6 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виходячи з наведених правових норм, єдиним належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору та досягнутих сторонами умов такого договору є укладений ними в письмовій формі кредитний договір, зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, зокрема, суму кредиту, строк та порядок її повернення; річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати; відповідальність за порушення умов кредитного договору, в тому числі розмір та порядок нарахування пені за прострочення виконання кредитних зобов'язань.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог ні оригінал, ні належним чином посвідчену копію договору про надання відповідачу ОСОБА_1 кредиту, заборгованість за яким вимагає стягнути, не надав.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Апеляційним судом Донецької області на виконання вимог частини 4 ст. 10 ЦПК України та з метою перевірки доводів апеляційної скарги було рекомендовано позивачу надати анкету-заяву відповідача щодо отримання кредитної картки за картрахунком № НОМЕР_1 від 09 грудня 2013 року або інші докази підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитної картки Gold за таким картрахунком.

На підтвердження позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» надав роздруківку з програмного комплексу банку, якою на думку позивача зафіксовано за допомогою фотозйомки момент отримання відповідачкою 09 грудня 2013 року кредитної картки «Універсальна Gold», а також виписку по картрахунку № НОМЕР_1, а також заяву ОСОБА_1 про зміну персональних даних від 09.12.2013 року.

Проте, апеляційний суд вважає, що надані відомості не є належними та допустимими доказами укладення між сторонами кредитного договору, змісту його умов та отримання позивачем коштів за кредитним договором.

Відповідно до частини 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Надіслані на адресу апеляційного суду заява на зміну персональних даних клієнта ПриватБанку, фото клієнта з продуктом/картою та виписка по картрахунку ніким не підписані та належним чином не завірені. Крім того ці документи не містять інформації щодо укладення між сторонами кредитного договору 9 грудня 2013 року і отримання відповідачкою кредитної картки «Універсальна Gold». З наданої позивачем фотографії не вбачається яку саме картку отримала ОСОБА_1

В позовній заяві позивач взагалі не зазначив яка ж саме сума кредиту була надана відповідачці по кредитному договору без номеру від 05 січня 2012 року (а.с.2-4). Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил банківських послуг в ПриватБанку свідчить про те, що ОСОБА_1 05 січня 2012 року отримала пенсійну, а не кредитну карту (а.с.7).

Відповідно до п.2.1.1.1. Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, банк випускає клієнту Карту на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом (а.с.26 об.).

Пунктом 2.1.1.2.1. передбачено, що для надання послуг Банк видає Клієнту Карту, її вид визначено в Пам'ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяви, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датой укладання Договору являється дата отримання Карти, що зазначена в Заяві.

Згідно п. 2.1.1.2.4. підписання Договору являється прямою і безумовною згодою Клієнта відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, установленого Банком.

З виписок особових рахунків не вбачається зміст зобов'язань банку та позичальника щодо умов надання кредитних коштів, їх повернення та сплати процентів за користування кредитом. Зазначені виписки не підписані посадовою особою банка, яка несе відповідальність за ведення бухгалтерського обліку та відповідно за достовірність зазначених в виписках відомостей.

Позивачем не надано суду і доказів отримання відповідачем ОСОБА_1 картки, за допомогою якої вона користувалася картковим рахунком № НОМЕР_1, який зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.6).

Відповідно до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, організація операційної діяльності передбачає наявність документованих операційних процедур (правил) за всіма операціями, що здійснюються банками відповідно до законодавства України (пункт 1.5.). Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані (пункт 4.1). Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи (пункт 4.2). Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3).

Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, оформлених згідно з вимогами зазначеного Положення, щодо суми отриманого відповідачем кредиту за кредитним договором.

Відповідно до частини 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Будь-яких доказів щодо типу та розміру процентної ставки, порядку сплати процентів за користування кредитними коштами позивачем суду не надано. Наявні в матеріалах справи Тарифи по престижним картам Visa, в яких зазначена базова % ставка в місяць 2,5%, не свідчать про укладання між сторонами кредитного договору саме на таких умовах, оскільки відсутні докази отримання відповідачем саме такої картки і підписання нею кредитного договору.

Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справах позовного провадження суд не має права витребувати необхідні докази за власною ініціативою.

За встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Надані позивачем докази не підтверджують факт укладення з відповідачем кредитного договору, умови надання кредитних коштів. Позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження факту виконання ним своїх зобов?язань за кредитним договором. І зокрема, не доведено, що відповідач має перед банком кредитні зобов'язання.

Таким образом довід скарги про те, що позивачем не доведено укладання між сторонами кредитного договору і отримання ОСОБА_1 кредитних коштів є обгрунтованим. Посилання відповідача на те, що в січні 2012 року вона отримувала тільки пенсійну картку позивачем не спростовано і наявна в матеріалах справи Анкета-заява підтверджує отримання саме пенсійної карти.

Також є правомірним довід скарги про безпідставне стягнення з відповідача за рішенням суду судового збору, оскільки ОСОБА_1 являється інвалідом 2 групи безстроково, що підтверджується копією довідки МСЕК від 24.07.2003 року № 096567 і звівльнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» (а.с.103).

Довід скарги про невірне зазначення судом в установчій частині рішення про укладення кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 (а.с.97) також є обгрунтованим.

Між тим апеляційним судом не приймається до уваги довід скарги про підписання представником банку збільшених позовних вимог без повноважень, по спливу строку дії довіреності 23 жовтня 2015 року з огляду на наступне.

Позовна заява в травні 2015 року була підписана представником ПАТ КБ «Приватбанк» Сафір Ф.О., який діяв на підставі довіреності, що була чинна строком до 23.10.2015 року (а.с.36). Уточнена позовна заява була подана до суду 30 травня 2016 року (а.с.84) і підписана представником позивача Панько Н.С., повноваження якої підтверджено довіреністю № 4336-К-О від 29.10.2015 року і є чинною до її скасування (а.с.61).

З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у розмірі 12 289 грн. 35 коп., та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 35 739 грн.ж 55 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. 07 коп. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307,309,314,316 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 21 червня 2016 року скасувати.

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.В.Осипчук

Судді: Л.О. Груіцька

Л.І.Соломаха