Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» (далі - ПАТ «Рівнегаз») звернулося до суду з указаним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за надані послуги з газопостачання у сумі 28 772 грн 47 коп.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 18 січня 2007 року між ПАТ «Рівнегаз» та ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг з газопостачання по вул. Придорожній, 18 у м. Рівному. Відповідно до умов договору та правил надання населенню послуг з газопостачання споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання. Висновками проведеної 18 жовтня 2012 року експертизи газового лічильника встановлено втручання у роботу лічильника газу, а довідкою від 19 жовтня 2012 року - встановлено непридатність засобу вимірювальної техніки до застосування. Внаслідок порушення споживачем строку й порядку оплати наданих послуг та вчинення дій, які свідчать про умисне заниження показників лічильника, утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 04 лютого 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Рівнегаз» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Рівнегаз», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що відповідно до укладеного 18 січня 2007 року договору про надання послуг із газопостачання ОСОБА_3 є споживачем послуг із газопостачання, які надаються ПАТ «Рівнегаз» до будинку № 18 по вул. Придорожній у м. Рівному (опалювальна площа 350 кв. м).

04 жовтня 2012 року працівниками ПАТ «Рівнегаз» складено акти № № 568 та 568-Є про виявлені порушення у роботі лічильника газу та його демонтаж для проведення експертизи.

Актом експертизи лічильника газу від 18 жовтня 2012 року встановлено непридатність приладу обліку газу до застосування внаслідок фальсифікації заводських пломб.

Згідно із розрахунком нарахувань за газ О/Р 761135 за 2012-2013 роки розмір заборгованості ОСОБА_3 становить 28 772 грн 47 коп.

Відмовляючи ПАТ «Рівнегаз» у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлений можливості перевірити правильність нарахування збитків, оскільки не має спеціальних знань у такій галузі.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і, пославшись на відсутність належних доказів того, що пошкодження пломб лічильника сталося з вини споживача, що призвело до зниження його показників, недоведеність факту втручання в роботу облікового механізму з метою заниження його показників, дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності про відшкодування збитків згідно із п. 1.3. Порядку відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженого постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 29 травня 2003 року № 475.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Згідно з п. 34 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (далі - Правила), споживач несе відповідальність згідно із законодавством за пошкодження лічильника газу, пломб на ньому, порушення цілісності або пошкодження повірочного тавра, а також дії, що призводять до заниження показань лічильника.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 29 травня 2003 року № 475 затверджено Порядок відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання (далі - Порядок).

Пунктом 2.2. Порядку передбачено, що у разі пошкодження лічильника газу, повірочного тавра, цілісності його пломб з вини споживача або дій споживача, що призвело до заниження показань лічильника, розрахунок збитків здійснюється за Нормамиспоживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 №619 (далі - Норми), з урахуванням кількості підключених газових приладів, пристроїв, розміру опалювальної площі, кількості осіб, яким надавались послуги з газопостачання, та кількості днів з часу останнього контрольного зняття представником газопостачального або газорозподільного підприємства показань лічильника газу до дня виявлення порушення, але не більше ніж за 6 місяців.

Факт пошкодження (втручання в роботу) лічильника газу, що призвело до заниження його показань, засвідчується актом експертизи лічильника газу, який складається за результатами проведення експертизи лічильника газу відповідно до Положення про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті, затвердженого наказом Мінпаливенерго від 27 грудня 2005 № 619.

Пунктом 16-1 Правил передбачено, що у разі коли лічильник газу, що перебуває у власності споживача, визнано в установленому порядку непридатним до подальшої експлуатації та ремонту, розрахунки із споживачем здійснюються протягом двох місяців з дня письмового повідомлення газорозподільним підприємством споживачеві про визнання лічильника газу непридатним до експлуатації та ремонту відповідно до середньомісячного обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менш як шість місяців, а в подальшому - відповідно до встановлених норм споживання та вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

З матеріалів справи, зокрема свідоцтва про проведення державної повірки лічильника газу типу «Самгаз», вбачається, що вказаний вище лічильник пройшов державну повірку в 2004 році та визнаний таким, що придатний до застосування, після чого був установлений в будинку відповідачки по вул. Придорожній, 18 у м. Рівному.

Висновком сервісного центру з обслуговування побутових лічильників газу ПАТ «Рівнегаз» від 18 жовтня 2012 року встановлено непридатність до застосування приладу обліку газу внаслідок фальсифікації заводських пломб, лічильник підлягає ремонту або заміні.

Відповідно до акта експертизи лічильника газу від 18 жовтня 2012 року, встановлено, що виявлене порушення свідчить про несанкціоноване втручання в роботу лічильника з метою споживання газу без його обліку (а. с. 18).

Згідно із довідкою про непридатність засобу вимірювальної техніки державного підприємства «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації від 19 жовтня 2012 року на підставі результатів повірки зазначений вище лічильник газу визнано непридатним до застосування (а. с. 19).

Лічильник після ремонту був виданий власнику, а згідно з паспортом на лічильник газу побутовий Самгаз G6 повірку лічильника проведено 18 жовтня 2012 року, результат повірки - придатний, про що поставлено печатку відділу головного метролога ПАТ «Рівнегаз» (а. с. 33).

Втім апеляційний суд розбіжності в датах на документах, зокрема дати повірки лічильника 18 жовтня 2012 року, вказаній в паспорті на лічильник, витрактував на користь споживача, не звернув уваги на те, що 18 жовтня 2012 року відбулось лише звернення до ПАТ «Рівнегаз» із приводу ремонту лічильника газу, а 22 жовтня 2012 року після ремонту проведена повірка лічильника Самгаз RS5LA G6 №1951534. Факт проведення ремонту також підтверджується актом прийняття-передачі виконаних робіт від 23 жовтня 2012 року № СЦ-9357, підписаним представником відповідача.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки та також указано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди повинні надати належну оцінку всім доводам сторін у справі, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Згідно із п. 29 Правил споживач зобов'язаний забезпечувати збереження і цілість лічильників газу та пломб на них.

Тобто, законодавчо обов'язок і відповідальність (незалежно від вини) покладено на споживача.

Суд на зазначене уваги також не звернув.

Крім того, поза увагою апеляційного суду залишився й лист ПАТ «Рівнегаз» від 22 березня 2013 року, згідно із яким 16 вересня 2011 року при перевірці газового лічильника № 1847248 в літній кухні споживача було виявлено ознаки втручання абонента в роботу приладу обліку газу, які були відображені у відповідному акті про виявлені порушення. Достовірність виявленого підтверджена підписом ОСОБА_3 в акті. Підозра щодо втручання абонента в роботу лічильника була підтверджена при проведенні експертизи лічильника 22 вересня 2011 року в сервісному центрі сумісною комісією ПАТ «Рівнегаз» та державного підприємства «Рівнестандартметрологія» без участі споживача відповідно до поданої нею заяви (а. с. 46).

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Із урахуванням наведеного суд і сам не позбавлений можливості зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з наданим позивачем.

Втім, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції і погодившись із його висновком про неможливість перевірити правильність нарахування збитків через відсутність спеціальних знань у такій галузі, на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначене вище уваги не звернув,

Також суд не врахував і правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-2864цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, відповідно до якої суд не може відмовити в стягненні заборгованості за фактично надані послуги через незрозумілість у розрахунках.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи в на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 04 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.П. Штелик