АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1323/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Мазуренко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівПодороги В. М., Бородійчука В. Г.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Уманський МВ ДВС Уманського управління юстиції в Черкаській області про зняття арешту,

в с т а н о в и л а :

18 лютого 2016 р. ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до Уманський МВ ДВС Уманського управління юстиції в Черкаській області про зняття арешту.

В обґрунтування зазначених вимог вказав, що в кінці грудня 2015 р. йому стало відомо, що на все його нерухоме та рухоме майно було накладено арешт постановою державного виконавця МВ ДВС Уманського МРУЮ Поліщук Т.М. від 03 лютого 2009 р., в рамках виконавчого провадження порушеного на підставі рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси, згідно якого з нього було стягнуто судовим наказом № 2н-678, що був виданий 08 серпня 2007 р., на користь ЗАТ «УМЗ» грошові кошти в сумі 1501 грн. 56 коп. Дана інформація була отримана ним при спробі зняти з обліку його транспортний засіб в грудні 2015 р. Отримавши відмову у знятті з обліку транспортного засобу, з посиланням на арешт накладений ДВС, він звернувся в Уманський МВ ДВС, де йому пояснили, що було виконавче провадження № 15749024 в межах якого накладався арешт на все майно, на сьогоднішній день виконавчий документ повернуто.

Позивач в позові вказує, що 01 лютого 2016 р. він звернувся до начальника Уманського МВ ДВС з проханням зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна. 09 лютого 2016 р. листом йому було повідомлено, що виконавчий документ нібито був повернутий стягувачу, а не органу, що його видав, що в таких випадках арешт не знімається, матеріали виконавчих проваджень знищені в 2013 та 2014 роках. Також позивач зазначає, що він ніколи не був винний коштів стягувачу та до сих пір не знає що це за організація ЗАТ «УМЗ». Він проживає за однією і тією ж адресою в м. Умань з 1995 р., про судовий наказ йому нічого не було відомо, ніяких документів і викликів з ДВС він не отримував.

Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд « Зняти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить мені ОСОБА_6, накладений згідно Постанови головного державного виконавця Уманського міського відділу ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської обл.. Поліщук Т.М. «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 3 лютого 2009 року.».

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2016 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Уманського МВДВС Уманського МУЮ Черкаської області про зняття арешту - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та ухвалити по справі нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги.

При цьому послався на ті ж обставини, які попередньо вказав у позовній заяві.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_6 та його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обставини якими обґрунтовувалися позовні вимоги позивача до відповідача не були доведені позивачем належними і допустимими доказами.

Проте колегія суддів не може повністю погодитись з наведеними висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 наведеної статті містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема припинення дії, яка порушує право - п. 3). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена, зокрема особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_6 послався на те, що відповідачем порушуються його права як власника майна.

Судом встановлено, що на виконання судового наказу № 2н-678, виданого 08 серпня 2007 р. Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення на користь ЗАТ «УМЗ» грошових коштів у сумі 1 501,56 грн., головним державним виконавцем МВ ДВС Уманського МРУЮ Поліщук Т.М. 03 лютого 2009 р. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_6 у межах суми звернення стягнення 1 501,56 грн. а. с. 4.

24 червня 2010 р. головний державний виконавець МВ ДВС Уманського МРУЮ Поліщук Т.М., керуючись статтями 40, 76 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документу в орган, що його видав, тобто до Придніпровського райсуду м. Черкаси, у зв'язку з неможливістю з'ясувати місце знаходження боржника. а. с. 5.

З відповіді наданої начальником Уманського МВ ДВС від 09 лютого 2016 р. № 1701-4, на заяву ОСОБА_6, вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у відділі на виконанні перебував судовий наказ № 2н-678 від 08 серпня 2007 р. про стягнення з ОСОБА_6 боргу в сумі 1 501,56 грн. на користь ЗАТ «УМЗ».

Арешт на майно боржника ОСОБА_6 накладено згідно постанови про арешт від 03 лютого 2009 р. з метою забезпечення виконання рішення суду та в межах виконавчого провадження № 4967305 за ЄДРВП. Виконавче провадження завершено 23 червня 2009 р. на підставі п. 10 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вдруге виконавчий документ № 2н-678 до Уманського відділу ДВС пред'явлений 03 листопада 2009 р. На підставі п.5 ст.40 Закону України « Про виконавче провадження» в зв'язку з не розшуком боржника виконавчий документ повернутий стягувачу, про що державним виконавцем зроблена відмітка в журналі обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю за 2010 рік.

В постанові про повернення виконавчого документу в виконавчому провадженні № 15749024 за ЄДРВП у зв'язку з недосконалістю на той час системи ЄДРВП системою сформовано повернення в орган, що видав виконавчий документ.

Матеріали виконавчих проваджень знищені в 2013 році та в 2014 році згідно акту про вилучення для знищення.

Зазначають, що в зв'язку з тим, що виконавчий документ повернений стягувачу на підставі п.5 ст. 47 ( ст.40) Закону України «Про виконавче провадження», арешт, накладений на майно боржника з метою забезпечення виконання рішення суду, не знімається. а. с. 6.

При вирішенні спору колегія суддів враховує наступне.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 50 даного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду, відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»

Факт знищення матеріалів виконавчих проваджень у 2013 та 2014 роках підтверджується Уманським МВ ДВС Головного територіального управління УЮ у Черкаській області.

Відповідно до довідки Уманського МВ ДВС Головного територіального управління УЮ у Черкаській області від 21.04.2016 р. за № 324-3, згідно даних Єдиного реєстру виконавчих проваджень станом на 15.04.2016 р. у відділі на виконанні не перебувають виконавчі документи про стягнення заборгованості з ОСОБА_6, проживаючого за адресою АДРЕСА_1.

Згідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення постанови, яка регламентувала повернення виконавчого документа стягувачеві, після повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2 - 6 частини першої цієї статті, стягувач мав право повторного пред'явлення виконавчого документу до виконання в межах строків визначених Законом.

Враховуючи, що у забезпечення виконання судового наказу від 08.08.2007 р. щодо стягнення з позивача на користь ЗАТ «УМЗ» 1 501,56 грн., постановою державного виконавця від 03.02.2009 р. було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, без його конкретизації, в межах суми стягнення, те що матеріали справи містять лише постанову державного виконавця від 24.06.2010 р. про повернення виконавчого документу про стягнення вказаного боргу органу, що його видав, те, що виконавчий документ був пред'явлений вдруге до виконання 03.02.2009 р., та що згідно до ЄДРВП в постанові про повернення виконавчого провадження № 15749024, сформовано його повернення також до органу, що його видав, що виконавче провадження завершено і їх матеріали знищено, у відповідача на виконанні не перебувають виконавчі документи щодо стягнення боргу з позивача та враховуючи визначені Законом України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документу до виконання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції до скасування.

Виходячи з того, що на час звернення до суду з позовом, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-678, виданого 08 серпня 2007 р. Придніпровським районним судом м. Черкаси за наявності арешту (обтяження) накладеного на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_6, у межах суми стягнення в 1 501,56 грн., порушується його право приватної власності, в наслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися будь-яким належним йому майном на власний розсуд, з урахуванням того, що даний арешт накладений ДВС, проте на даний час на виконанні у даної служби не перебувають виконавчі документи щодо стягнення з нього боргу, те, що у інший спосіб позивач позбавлений можливості захистити свої права щодо здійснення ним права користування та розпорядження майном, колегія суддів приходить до висновку, про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою головного державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області від 3 лютого 2009 року, на все рухоме і нерухоме майно боржника ОСОБА_6, у межах суми звернення стягнення 1 501,56 грн., при примусовому виконанні судового наказу № 2н-678, виданого 08 серпня 2007 року Придніпровським районним судом м. Черкаси, виконавче провадження № 4967305.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :