АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6231/2016 Головуючий в 1 інстанції -Лазаренко В.В.
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2, ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів м. Києва про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ПАТ «Універсал Банк», ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Діамантбанк», ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів м. Києва про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна.

В обґрунтування позову зазначала, що 5 травня 2010 року між нею та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір позики, який було посвідчено державним нотаріусом одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. та зареєстровано в реєстрі за №2-769. Відповідно до умов вказаного договору вона передала у власність відповідачки ОСОБА_2 гроші в сумі 394 000,00 грн., а остання зобов'язалась повернути позику протягом тридцяти днів з дня пред'явлення нею вимоги. Того ж дня, 05.05.2010 року, з метою забезпечення її вимог, які випливають з договору позики, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, між нею та відповідачами ОСОБА_2 й ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, який було посвідчено державним нотаріусом одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. та зареєстровано в реєстрі за № № 2-771, 2-772, згідно умов якого вона має право у випадках невиконання відповідачкою ОСОБА_6 своїх зобов'язань за договором позики отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка належить: 5/6 частин - ОСОБА_2 та 1/6 частина - ОСОБА_4

03 грудня 2010 року між нею та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору позики, яку було посвідчено тим самим нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №2-2070. Згідно даної додаткової угоди, сума позики була збільшена на 50 000 грн. і загалом склала 450 000 грн., які ОСОБА_2 отримала відповідно до розписки від 03.12.2010 року.

У зв'язку з укладанням додаткової угоди до договору позики було внесено зміни до договору іпотеки, які оформлені відповідною угодою від 03.12.2010 року, яка посвідчена тим самим нотаріусом та зареєстрована в реєстрі за № 2-2071. Умовами даної угоди передбачено збільшення розміру позики на 50 000 грн., збільшення вартості предмета іпотеки, який за згодою сторін становить 450 000 грн., а також доповнено п. 1.5. договору іпотеки розміром вартості предмета іпотеки в сумі 698 000 грн., визначеним суб'єктом оціночної діяльності ПП «Аргумент».

18 жовтня 2011 року між нею та ОСОБА_2 було укладено ще одну додаткову угоду до договору позики, яку було посвідчено державним нотаріусом одинадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 7-1082, відповідно з якою сума позики була збільшена на 248 000 грн. і загалом склала 698 000 грн., які ОСОБА_2 отримала відповідно до розписки від 18.10.2011 року.

Також 18.10.2011 року було внесено зміни і до договору іпотеки шляхом підписання відповідного договору, згідно умов якого збільшено розмір позики та вартість предмету іпотеки до 698 000 грн.

25 жовтня 2011 року на виконання п. 3 «б» договору позики нею було особисто вручено ОСОБА_2 повідомлення про вимогу повернення боргу, в якому запропоновано останній повернути в повному обсязі суму позики в розмірі 698 000 грн. протягом тридцяти днів з моменту отримання такого повідомлення, тобто до 24 листопада 2011 року. Проте ОСОБА_2 у вказаний строк її вимогу про повернення коштів не виконала.

У зв'язку з неповерненням суми позичених грошових коштів, на виконання п. 5.1. Договору іпотеки 26 листопада 2011 року нею було особисто вручено іпотекодавцям, письмову вимогу про виконання порушеного зобов'язання за договором позики протягом тридцяти днів з дня отримання даної вимоги до 26.12.2011 року, а також попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки. Протягом встановленого строку її письмова вимога була залишена без задоволення, що відповідно до п.5.1 Договору іпотеки є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки п. 5.5.1 договору іпотеки передбачено задоволення вимог позивача за рахунок предмета іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається безпосередньо договір іпотеки, вона звернулась до Державної реєстраційної служби України із заявою про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Проте, 09 квітня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби Корюк Т.В. було прийнято рішення НОМЕР_1 про відмову у державній реєстрації права власності за нею на вищевказану квартиру у зв'язку з тим, що заяву подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, оскільки на все нерухоме майно відповідачів накладено арешт. В подальшому нею з'ясовано, що арешт на спірну квартиру накладено ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві в рамках виконавчих проваджень № 28854117, № 30625537, № 40570061, №33607895, № 34146332, стягувачами по яких виступають відповідно відповідачі: ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Діамантбанк», ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м.Києві, ПАТ «Універсал банк», ПАТ КБ «Приватбанк».

Позивачка зазначає, що у відповідності до ч. 6 ст. 3, ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», вона має переважне право на задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки, розмір яких відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 28.08.2015р. складає 1 337 331 грн.

З наведених підстав ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, в рахунок погашення суми боргу по договору позики, та зняти арешт, який був накладений ВДВС у Солом'янському районі м. Києва на заставлене майно по виконавчим провадженням № 28854117, №30625537, № 40570061, № 33607895, № 34146332.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості в загальному розмірі 1 297 734 грн. 68 коп. за договором позики, укладеним 05 травня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченим державним нотаріусом одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 2-769.

Знято арешт з квартири АДРЕСА_1 в наступних виконавчих провадженнях, відкритих у Відділі державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві: ВП № 28854117, ВП № 30625537, ВП № 40570061, ВП № 33607895, ВП № 34146332.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючий в інтересах відповідачки ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачки вказує, зокрема, на неправильний розрахунок інфляційних втрат та неналежне дослідження судом вручення їй вимог позивачки про повернення боргу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, в поданому клопотанні просила розглядати справу у її відсутність.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 5 травня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчено державним нотаріусом одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. та зареєстрований в реєстрі за №2-769.

Відповідно до умов вказаного договору позики 05.05.2010 р. ОСОБА_3 передала у власність, а ОСОБА_2 прийняла гроші в сумі 394 000,00 грн. та зобов'язалась повернути позику без нарахування відсотків. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою, виданою ОСОБА_2

У п. 3 договору позики сторонами погоджено, що позика повинна бути повернута протягом тридцяти днів з дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, яка підтверджується підписом позичальника про отримання такої вимоги.

З метою забезпечення зобов'язання за договором позики, 05.05.2010 року між ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. та зареєстрований в реєстрі за №№2-771, 2-772.

Відповідно до умов вказаного договору відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 передали в іпотеку позивачці ОСОБА_3 належне їм на праві спільної часткової власності нерухоме майно - АДРЕСА_1.

03 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору позики, посвідчену державним нотаріусом одинадцятої Київської державної нотаріальної контори РичокР.М., зареєстровану в реєстрі за № 2-2070, згідно якої сума позики була збільшена на 50 000 грн. і загалом склала 450 000 грн. Факт отримання позики у зазначеному розмірі підтверджується розпискою ОСОБА_2, виданою 03.12.2010 року.

03.12.2010 року між ОСОБА_3, як іпотекодержателем, та ОСОБА_2, ОСОБА_4, як іпотекодавцями, укладено угоду до договору іпотеки, посвідчену державним нотаріусом одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М., зареєстровану в реєстрі за № 2-2071, відповідно до якої внесено зміни до договору іпотеки. Зокрема, умовами даної додаткової угоди передбачено збільшення розміру позики на 50 000 грн., збільшення вартості предмета іпотеки, який за згодою сторін становить 450 000 грн., а також доповнено п.5. договору іпотеки розміром вартості предмета іпотеки в сумі 698 000 грн., визначеної суб'єктом оціночної діяльності ПП «Аргумент».

18 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору позики, яку було посвідчено державним нотаріусом одинадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 7-1082, якою сума позики була збільшена на 248 000 грн. і загалом склала 698 000 грн. Факт отримання позики у зазначеному розмірі підтверджується розпискою ОСОБА_2, виданою 18.10.2011 року (а.с.27).

Договором про внесення змін до договору іпотеки від 18.10.2011 року, посвідченим державним нотаріусом одинадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі за № 7-1083, було внесено зміни до договору іпотеки, згідно з якими збільшується розмір позики та вартість предмету іпотеки, які становлять по 698 000 грн.

За своїм змістом та правовою природою правовідносини між сторонами підпадають під правове регулювання глав 49, 71 ЦК України, Законів України «Про іпотеку» та «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.І ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст.525, 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш, ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Сторонами у п. 5.5.1 укладеного договору іпотеки визначено, що у випадку невиконання іпотекодавцями письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку договір іпотеки згідно ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Як видно з матеріалів справи, що 25 жовтня 2011 року позивачкою було вручено особисто ОСОБА_2 повідомлення про вимогу щодо повернення боргу, в якому вона запропонувала останній повернути в повному обсязі суму позики в розмірі 698 000 грн. протягом тридцяти днів з моменту отримання такого повідомлення, тобто до 24 листопада 2011 року (т.1 а.с. 29).

Відповідачка в порушення умов договору позики, позичені грошові кошти у встановлений повідомленням строк не повернула, чим прострочила виконання за договором позики.

26 листопада 2011 року позивачкою було особисто вручено відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 письмову вимогу про виконання порушеного зобов'язання за договором позики протягом тридцяти днів з дня отримання даної вимоги до 26.12.2011 року, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с. 30-31).

На даний час зобов'язання за договором позики не виконано.

У відповідності з наданим позивачкою розрахунком розмір заборгованості відповідачки ОСОБА_2 за період прострочення з 25.11.2010р. по 28.08.2015р. складає 1 337 331 грн., з яких сума основного боргу - 698 000,00 грн., 3% річних - 78 710,00 грн., сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції - 1 258 621,00 грн.

Суд першої інстанції ретельно перевірив вказані розрахунки й прийшов до правильного висновку про те, що розрахунок заборгованості в частині нарахування 3% складений у відповідно до норм чинного законодавства і є вірним.

Що стосується розрахунку інфляційних втрат, то суд обґрунтовано привів вказаний розрахунок у відповідності до рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі ВСУ N 62-97р від 03.04.97р., та правильно визначив суму боргу з урахування індексу інфляції за період прострочення з грудня 2011 р. по червень 2015р., що складає 1 232 816,51 грн.

Отже, заборгованість ОСОБА_2 за договором позики станом на 28.08.2015р. з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних складає 1 311 526,51 грн.

Враховуючи, що вимоги позивачки про усунення порушення основного зобов'язання за договором позики у тридцятиденний строк не були задоволені іпотекодавцями - відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4, 14.03.2014 р. ОСОБА_3 звернулась до Державної реєстраційної служби України із заявою про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби Корюк Т.В. НОМЕР_1 від 09 квітня 2014 року було відмовлено позивачці у державній реєстрації права власності на вказану квартиру за нею у зв'язку з тим, що заяву подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Судом встановлено, що арешт на спірну квартиру накладено ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві в рамках виконавчих проваджень № 28854117, № 30625537, № 40570061, №33607895, №34146332.

Як видно з наданих ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві матеріалів, виконавче провадження №28854117 відкрито по виконанню виконавчого листа № 6-1756 від 18.07.2011 р., виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «АльфаБанк» боргу в розмірі 62 397,85 грн.

Виконавче провадження № 30625537 відкрито по виконанню виконавчого листа №2- 4199 від 02.11.2011, виданого Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Діамантбанк» боргу в розмірі 54 381,41 грн.

Виконавче провадження № 40570061 відкрито на виконання виконавчого листа № 826/6520/13 від 09.09.2013, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДПІ у Солом'янському районі м. Києва боргу в розмірі 99 759,71 грн.

Виконавче провадження № 33607895 відкрито по виконанню виконавчого листа №2- 6942 від 18.07.2012р., виданого Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу в розмірі 30935,64 грн.

Виконавче провадження №34146332 відкрито на виконання виконавчого листа № 2- 7326 від 17.05.2012 р., виданого Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 14 131,82 грн.

На підставі ч.ч. 2, 6, 7 ст. З Закону України «Про іпотеку», взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно з ч.3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Із висновку експерта Незалежного інституту судових експертиз від 20.08.2015р. за №8277 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 станом і в цінах на дату оцінки складає 1 238 741,00 грн.

Оскільки вартість предмета іпотеки не перевищує заборгованості відповідачки ОСОБА_2 по основному зобов'язання за договором позики, тому вимоги ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Діамантбанк», ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м.Києві, ПАТ «Універсал банк» та ПАТ КБ Приватбанк», які не є іпотекодержателями спірної квартири, не підлягають задоволенню за рахунок вказаного нерухомого майна.

Суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку, й прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_3 скористалася своїм правом на отримання у власність предмета іпотеки у рахунок виконання зобов'язання за договором позики в позасудовому порядку і вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, проте їй відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру у зв'язку з накладення арешту в порядку виконання судових рішень, а тому її порушене право підлягає захисту шляхом визнання за позивачкою права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором позики у розмірі 1 311 526,51 грн. та зняття арешту з предмета іпотеки. За таких обставин, суд обґрунтовано частково задовольнив позов ОСОБА_3

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при обрахуванні інфляційних втрат судом не було застосовано індекси інфляції за липень та серпень 2015 р., не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, за поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як видно із заяви про збільшення розміру позовних вимог від 28.08.2015 р. позивачкою ставилося питання про відшкодування інфляційних втрат з грудня 2011 р. по червень 2015р., таким чином позов про стягнення суми боргу з урахування встановленого індексу інфляції розглянутий в межах заявлених ОСОБА_3 вимог.

Доводи представника відповідачки ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо порушення позивачкою порядку вручення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 письмових вимог позивачки про повернення боргу також є безпідставними й спростовуються матеріалами справи.

Згідно з п.5.1. договору іпотеки від 05.05.2010 р. у разі порушення основного зобов'язання або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як видно з матеріалів справи, 26 листопада 2011 року позивачка особисто вручила відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 письмову вимогу про виконання порушеного зобов'язання за договором позики протягом тридцяти днів з дня отримання даної вимоги до 26.12.2011 року, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, про що свідчать відповідні підписи відповідачок (т.1 а.с. 30-31).

Достовірність підписів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на вказаних письмових вимогах сумнів у колегії суддів не викликає, оскільки не спростована відповідачами у встановленому законом порядку.

Та обставина, що вказані вимоги про повернення боргу були вручені іпотекодавцям позивачкою особисто, а не шляхом надсилання письмових вимог поштою, не має правового значення та не підставою для скасування законного рішення суду.

Постановлене судом рішення в цій частині відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Згідно з висновком експерта Незалежного інституту судових експертиз від 20.08.2015р. за №8277 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 станом і в цінах на дату оцінки складає 1 238 741,00 грн.

Проте рішення суду не містить висновків щодо того, за якою вартість позивачка набула право власності на спірну квартиру.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду, доповнивши його резолютивну частину висновком про те, що позивачка ОСОБА_3 набуває у власність предмет іпотеки за дійсною (ринковою) вартістю спірної квартири в сумі 1 238 741,00 грн.

Керуючись 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року висновком про те, що ОСОБА_3 набуває у власність квартиру АДРЕСА_1 за дійсною (ринковою) вартістю квартири в сумі 1 238 741,00 грн.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: