АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Лужецька О.Р.
№ 22-ц/796/9890/2016 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 753/5293/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ВАТ НАСК «ОРАНТА», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування у розмірі 43794,71 грн.

Справа судами переглядалась неодноразово.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, що судом невірно встановлено обставини щодо строку подання заяви про страхове відшкодування, оскільки, позивачу в наслідок ДТП було завдано шкоду здоров'ю, а відтак, в силу приписів ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач мав право звернутися з заявою про страхове відшкодування впродовж трьох років.

Зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про настання страхового випадку, оглянув транспортні засоби та отримав усі документи і подання заяви через 2 роки після ДТП не перешкоджало страховику у розслідуванні страхового випадку.

Крім цього, законодавець передбачив два варіанти прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або на підставі заяви, або на підставі рішення суду, отже позивач мав право не подавати заяву до страхової компанії, а одразу звернутись до суду з позовом.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до страховика з заявою про страхове відшкодування з пропуском річного строку, у зв'язку з чим відповідач правомірно відмовив позивачу у здійснення страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Нормами ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначено початок річного строку - з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Цей строк є присічним і поновленню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року встановлено, що 02 серпня 2012 року на автодорозі Харікв-Щербаківка сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1.

В результаті ДТП отримав механічні пошкодження автомобіль «ВАЗ-21099» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, а останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Згідно з ремонтною калькуляцією вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 43794,71 грн.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АВ №0700730 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час ДТП була застрахована ВАТ НАСК «ОРАНТА».

22 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до ВАТ НАСК «ОРАНТА» з повідомленням про ДТП, а 03 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ВАТ НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування автомобілю «ВАЗ-21099» державний номерний знак НОМЕР_2.

16 березня 2014 року відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль у зв'язку із пропуском річного терміну звернення ОСОБА_1 із заявою про страхове відшкодування на підставі п.п.37.1, 37.4 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася 02 серпня 2012 року, то саме з цієї дати починається відрахунок річного строку на звернення з заявою про виплату страхового відшкодування, проте із вказаною заявою ОСОБА_1 звернувся до ВАТ НАСК «Оранта» 03 вересня 2014 року, тобто після закінчення передбаченого законом річного строку.

Доводи апелянта про те, що так як позивачу в результаті ДТП було заподіяно шкоду здоров'ю, то він має право звернутися до страховика із заявою про страхове відшкодування у продовж трьох років колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Так, у ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» законодавець чітко розмежовує строки щодо подання заяви про виплату страхового відшкодування за шкоду завдану майну потерпілого та за шкоду заподіяну здоров'ю або життю потерпілого.

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що заява про страхове відшкодування подається впродовж трьох років лише у тому випадку, якщо заявник звертається до страховика з заявою про відшкодування шкоди заподіяної здоров'ю або життю, водночас як позивач звернувся до страхової компанії із заявою про відшкодування саме шкоди заподіяної майну автомобілю «ВАЗ-21099» державний номерний знак НОМЕР_2.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене.

Дійсно, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Разом з цим, наслідком подання заяви до страховика про виплату страхового відшкодування після спливу встановленого законом строку є втрата потерпілим права на отримання відшкодування заподіяної шкоди саме зі страховика.

Посилання апелянта на п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як на підставу не пропуску позивачем строку для подачі заяви про страхове відшкодування колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Згідно з положеннями п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Тобто, норми вказаної статті стосуються порядку прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та порядку його виплати, строків їх проведення, в тому числі, і підстав припинення їх перебігу.

А тому є вірним є висновок суду першої інстанції, що вирок у справі не є обставиною, з якою пов'язується перебіг однорічного строку для подачі заяви на виплату страхового відшкодування, а також не є відкладальною умовою для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом дана неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення відповідно до ст.212 ЦПК України оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: