Справа № 168/574/16-ц
Провадження № 2/168/196/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2016 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого-судді Хаврони О.Й.,

за участю: секретаря Островерхої Т.С.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 сільської ради - ОСОБА_4,

представників відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши в смт.Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 сільської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центр надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації про визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку незаконним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.11.2014 р., індексний номер 29397289, видане реєстраційною службою Старовижівського районного управління юстиції Волинської області, згідно з яким ОСОБА_5 належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, що знаходиться в с.Секунь по вул.Ковельська, земельна ділянка 25, кадастровий номер :01:01:002:0152.

Позов мотивує тим, що рішенням ОСОБА_3 сільської ради № 31/5 від 19 листопада 2013 року надано дозвіл ОСОБА_5 на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: вул. Ковельська, 25. На підставі даного рішення розроблено технічну документацію для приватизації земельної ділянки.

У 1981 році було розроблено генеральний план забудови с.Секунь Старовижівського району, термін дії якого в подальшому продовжено і на даний час. Всупереч генеральному плану забудови відповідач ОСОБА_5 самочинно побудував гараж з порушенням вимог п.3.22.,3.24 * ДБН 360-92, оскільки він побудований біля самої границі проїзджої частини вулиці Ковельської та частково захоплено частину названої вулиці, при відкритті гаражних воріт вони виходять на проїзджу частину вулиці.

У подальшому відповідач ОСОБА_5 на захопленій частині дороги біля вїзду в гараж влаштував огорожу. Щоб «узаконити» таке самочинне будівництво гаража проектною організацію винесено межі земельної ділянки в натурі. Таким чином відповідачу незаконно передано у власність частину запроектованої дороги (землі загального користування), без зміни цільового призначення ділянки.

Земельна ділянка, яка була надана у користування ОСОБА_5 має суттєві розбіжності з земельною ділянкою яка була приватизована. Вважає, що відповідачу надана земельна ділянка, якою він фактично не користувався. Крім того, від господарської будівлі позивача до пасовища існує проїзд, яким користується позивач і його односельчани, проте, внаслідок дій відповідача його ширина звузилась до 2 метрів, у зв'язку із чим позивач позбавлений можливості доїхати до своєї господарської споруди.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, дав пояснення аналогічні наведеному, додав, що частина ділянки, приватизованої відповідачем, відноситься, згідно з планом забудови с.Секунь, до новопроектованої території, для новобудов. Гараж, побудований там, фактично побудований на дорозі цієї вулиці і є самочинним, оскільки земля під його будівництво не виділялась. Проте, сарай позивача знаходиться в межах ділянки, що перебуває в його користуванні. За записами в погосподарських книгах неможливо зробити висновок яка площа землі надана для обслуговування будинку відповідачу. Рішення на виготовлення проекту технічної документації прийнято сільською радою в 2014 р., тобто після продовження терміну дії генплану забудови, у зв'язку з чим є незаконним.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала, пояснила, що всі споруди на території господарства позивача збудовані в межах земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні. Вона з чоловіком, були змушені збільшити розмір сараю шляхом добудови до нього. Визнала, що при цьому побудували його частину ближче до дороги, що проходить повз їхнє господарство. Разом з тим, за межі належної їм ділянки не виходили, раніше заїзд до їх господарства був зручнішим, а гараж відповідачів був завжди в тому місці, що й зараз. Ширина проїзду зменшилась за рахунок того, що відповідач приватизував частину дороги, і до свого господарства вони можуть проїхати лише кінною підводою.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 заперечила проти позову, пояснивши, що гараж був побудований батьком відповідача в період до 1980 р., в подальшому його успадкував відповідач. З належної чоловікові земельної ділянки вони і так виділили 1,5 м., щоб розширити проїзд по дорозі. Однак позивач добудував свій сарай, чим збільшив його розміри, і тим самим зменшив відстань від свого сараю до дороги. Від кута сараю позивача до їхньої ділянки відстань становить 4 м. і є достатньою для проїзду.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 заперечила проти позову, пояснивши, що всі будівлі позивача збудовані до 1980 р., тобто до розроблення генплану забудови села. Будівлі, що знаходяться на території господарства позивача розміщені з порушеннями ДБН, за рахунок добудови до існуючих раніше будівель, позивач зменшив відстань від будівель до дороги, а тому вважає вимоги позивача безпідставними.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_9, а в подальшому ОСОБА_4 заперечили проти позову та пояснили, що з метою врегулювання спору сільська рада зверталась до інспекції сільського господарства, самостійно вирішити спір між сусідами не могла. Вважає позов безпідставним, відповідачу надано таку площу землі, якою користувався раніше його батько.

Представник третьої особи ОСОБА_10 пояснила в судовому засіданні, що до кінця 2015 р. державна реєстрація речових прав здійснювалась реєстраційною службою Старовижівського РУЮ. Реєстрація права власності на земельну ділянку відповідача була здійснена на підставі поданих ним документів. Перелік таких документів визначений законом і є вичерпним. Подані відповідачем документи відповідали вимогам. Додаткових документів державний реєстратор не має права вимагати. Підстав для скасування реєстрації не вбачає. Разом з тим, вважає, що позовні вимоги позивача сформульовані некоректно, оскільки позивач просить визнати свідоцтво незаконним. Проте, запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вноситься до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи встановлено, що позивач проживає ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_5 є власником житлового будинку, успадкованого після смерті батьків, що знаходиться за адресою: вул.Ковельська, 25, с.Секунь, Старовижівського району Волинської області (а.с. 47, 49, 61, 59).

Позивач і відповідач ОСОБА_5 не є суміжними землекористувачами. Вказані господарства розділяє проїзд (дорога), з приводу користування якою, між сторонами і є спір.

Так встановлено, що за даними погосподарських книг у користуванні батька відповідача станом на 1994 р. 2003 р. перебувала земельна ділянка площею 0,55 га. (а.с.138,142,150). Рішенням ОСОБА_3 сільської ради № 18/5 від 01.04.1994 р. останньому передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку площею 0,55 га. (а.с.110-111).

Батькові відповідача на момент його смерті (2003 р.) належала земля площею 0,55 га, в тому числі 0,06 га для будівництва, 0,49 га для ведення особистого підсобного селянського господарства (а.с. 150).

Сторони не оспорюють, що відповідач успадкував після батька його майно - будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч.1 ст. 120 ЗК України, в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Після набуття права власності на будинок, до відповідача ОСОБА_5 згідно з вказаними вище нормами закону перейшло право на користування належною батькові земельною ділянкою.

Рішенням сесії ОСОБА_3 сільської ради від 19.11.2013 р. № 31/5 відповідачу ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Секунь по вул. Ковельська, 25 (а.с.6).

Згідно із свідоцтвом позивач є власником земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться за цією ж адресою і яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с. 47, 49, 59, 61).

З викопіювання з геодезичної частини зйомки території с.Секунь встановлено, що найменша ширина проїзду між господарством ОСОБА_5 і ОСОБА_8 становить 2,44 м (а.с.194).

Твердження позивача про те, що внаслідок приватизації земельної ділянки відповідач ОСОБА_5 захопив частину землі загального користування, і внаслідок цього зменшилась ширина проїзду між їхніми господарствами, і що таким чином, позивач позбавлений можливості заїхати до свого хліва, а гараж відповідача збудовано самочинно, не доведені позивачем у судовому засіданні.

Посилання позивача та його представників на те, що земельна ділянка надана відповідачу всупереч її цільовому призначенню, вказаному в генеральному плані, а тому це є підставою для скасування державної реєстрації, суд не бере до уваги.

Так, встановлено, що всі споруди, що розміщені на ділянці відповідача, побудовані в 1980 році (а.с.53), факт побудови (в тому числі гаража) в період до 1980 р. підтверджено технічним паспортом, а також показаннями сторін у судовому засіданні.

Слід врахувати, що генплан забудови села Секунь, на порушення вимог якого посилається позивач, був розроблений в 1982 р., тобто після будівництва всіх господарських споруд батьками відповідача ОСОБА_5

Із позовами щодо визнання чи знесення самочинного будівництва орган місцевого самоврядування не звертався.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що при виготовленні проектної документації на земельну ділянки відповідача межі були узгоджені із суміжними землекористувачами, а позивач ОСОБА_8 і відповідач ОСОБА_5 не є суміжними землекористувачами. Тому при встановленні меж ділянки порушень немає. У випадку їх наявності, компетентні установи і організації не погодили б технічну документацію.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що частина ділянки, належної на праві власності відповідачу і переданої йому для будівництва і обслуговування будинку (відповідно до генплану с.Секунь), знаходиться на території земель, що не призначені для цієї мети. Виходячи із викопіювання з генплану, гараж відповідача побудований на дорозі загального користування, а тому підлягає знесенню.

Разом з тим, в матеріалах є висновок до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_5 про погодження цієї документації (а.с.22).

Технічна документація відповідача ОСОБА_5 також погоджена в установленому порядку, і відділом Держземаганства в Старовижівському районі (а.с.21).

Також, слід зауважити, що земельні ділянки, які згідно з генпланом відносяться до категорії земель для громадської забудови, перебувають (незважаючи на їх цільове призначення) у власності не лише одного відповідача.

Право власності є непорушним, в даному випадку виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Встановлено, що всі споруди на території ділянки належної відповідачу ОСОБА_5 знаходяться в межах ділянки, яка перебуває в його власності, і ним не добудовувались і не переміщались.

В той час встановлено, і даний факт в своїх поясненнях визнала представник позивача, що вона з чоловіком з метою розширення обсягу свого підсобного господарства, побудували прибудову до свого сараю, у зв'язку з чим збільшився його розмір і площа, а отже і зменшилась відстань від сараю до проїзду (дороги), хоча їхня прибудова не виходить за межі їх ділянки, таким чином підїзд до сараю став гіршим. Крім того, з огляду на це, позивач позбавлений можливості приватизувати земельну ділянку.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що всупереч вимогам змагальності, позивач не довів, що саме з вини відповідача, тобто внаслідок приватизації відповідачем земельної ділянки і оформлення права власності на неї, зменшилась ширина проїзду між господарствами сторін, і що в результаті цього позивач позбавлений можливості заїхати до свого сараю.

Інші доводи позивача не спростовують висновку суду. Таким чином, підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 15, ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України, ст.ст.10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 сільської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центр надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації про визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку незаконним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_13