АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5074/16 Головуючий 1-ої інст: Шиховцова А.О.
Справа № 628/1498/16-ц Доповідач: Хорошевський О.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.

за участю секретаря - Гончар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що 24.03.2016 року між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу № 004164, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався придбати у продавця предмет лізину - авто Nissan X-Rail у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу, на умовах фінансового лізингу, а позивачка зобов'язалася прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Позивачка сплатила передплату в сумі 52 800 грн. за транспортний засіб на розрахунковий рахунок відповідача. Пізніше, уважно прочитавши договір та додатки до нього, позивачка зрозуміла, що її обманули: не роз'яснили призначення платежу в сумі 52 800 грн., який виявився платежем за оформлення договору, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору.

ОСОБА_2 вважала, що це часткова оплата вартості транспортного засобу, представником компанії їй не було роз'яснено призначення платежу, тому вважає, що її ввели в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору позивачці стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, так як не передбачено можливості його розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням її прав, як споживача.

Зазначає, що оскільки договір № 004164 фінансового лізингу не був нотаріально посвідчений відповідно до вимог ст. 799 ЦК України, він вважається недійсним на підставі ч. ч. 1,2 ст. 215, ч. 1 ст. 220 ЦК України, а згідно до ст. 216 ЦК України відповідач повинен повернути позивачу сплачені ним кошти.

Крім того, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Позивач вважає укладений договір недійсним через наявність у ньому несправедливих умов, зокрема п. п. 3.4, 6.6., 8.2., 8.3., 8.10., 8.12., 12-1.-12.4. просила в судовому порядку визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004164 від 24.03.2016 року та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» суму 52 800 гривень, сплачену на виконання цього договору фінансового лізингу та судові витрати.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано договір фінансового лізингу № 004164 з додатками від 24.03.2016 року - недійсним.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 сплачені кошти в розмірі 52 800 грн., а також судові витрати у розмірі 551,21 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон»просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі, у зв'язку із неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Пояснює, що Договір № 004164 вчинений у письмовій формі відповідно до вимог закону, підписаний добровільно на кожному аркуші позивачем, в ньому передбачені всі істотні умови, а тому він не може бути недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину, передбачені ст. 215 ЦК України.

Вважає, що умови Договору повністю відповідають чинному законодавству України, зокрема спеціальному ЗУ «Про фінансовий лізинг» та жодним чином не обмежують та не порушують законні права лізингоодержувача.

Просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 004164, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався придбати у продавця предмет лізину - авто Nissan X-Rail у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу, на умовах фінансового лізингу, а позивачка зобов'язалася прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

В день укладання договору позивач сплатила авансовий платіж у розмірі 52 800 грн. на рахунок відповідача.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу), лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Договір лізингу від 24.03.2016 року укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2 нотаріально посвідчено не було.

Пунктом 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 34 цього Закону зазначено, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Такої ліцензії у відповідача не має.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно пункту 1.7 договору предмет лізингу передається у користування позивача не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати нею на рахунок товариства адміністративного платежу, авансового платежу, комісії. Пунктом 9.1. зазначено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу у розмірі 50%. Сторони погодили, що внесення платежів відбувається до графіків, визначених в договорі.

24.03.2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивачка сплатила товариству адміністративний платіж в розмірі 52 800 грн.

Однак, відповідач відмовився передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу предмету договору в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодерджувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за організацію та оформлення договору та комісії за передачу предмета лізингу, а сплачена сума 52 800 грн. є адміністративним платежем.

Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Виходячи з наведеного, при вирішенні спору між ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, справа № 1-26/2011 та слід врахувати, що позивачу, як споживачу, на момент укладення договору об'єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки договору з відповідачем щодо придбання у нього послуги фінансового лізингу, який мав стандартну форму (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Оскільки позивач не має відповідної юридичної чи економічної освіти, він при укладенні договору помилково придбав непотрібні йому на умовах відповідача послуги з фінансового лізингу.

Відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем за його послуги у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304,ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

О.А. Кружиліна