Провадження № 2/161/195/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 січня 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря Шандерик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Баївської сільської ради Луцького району Волинської області до ОСОБА_1, , треті особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, товариство з обмеженою відповідальністю «Горизонт» про звільнення самочинно зайнятої земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

24.07.2016 року Баївська сільська рада Луцького району Волинської області звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про звільнення самочинно зайнятої земельної ділянки. Зазначає, що відповідач є власником будинковолодіння та земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул. Городищанська, 8, с. Городище -1, Луцького району Волинської області. У 2013 році відповідачем було самовільно збудовано бетонно-цегляний паркан із заступом понад 1 м на проїжджу частину земель загального користування (дороги), зменшивши її ширину. Вказана обставина зумовила подання жителями с. Городище-1 Луцького району Волинської області рядку скарг про порушення земельного законодавства до прокуратури Луцького району, Державної інспекції сільського господарства у Волинській області та безпосередньо до Баївської сільської ради. Зазначають, що відповідачем грубо порушено принципи добросусідства а зведений паркан перешкоджає жителям села безпечно і комфортно користуватись проїжджою частиною вулиці, що створює останнім незручності та дискомфорт. Просить зобовязати ОСОБА_1 за власний рахунок усунути перешкоди у здійснення права користування частиною дороги (частиною земельної ділянки) шляхом знесення та перенесення паркану в бік належної відповідачу ОСОБА_1 земельної ділянки по вул. Городищанська, 8, с. Городище-1 Луцького району, Волинської області у відповідності до кадастрової зйомки розробленої ОСОБА_3 «Горизонт».

Представник позивача у судове засідання не зявився, подав на адресу суду заяву, якою просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, подав на адресу заяву, якою просив розгляд справи відкласти у звязку із наданням можливості адвокату ознайомитися із матеріалами справи. Однак, суд вважає, що вказані відповідачем у заяві від 22.01.2016 року обставини неявки є неповажними, так як з моменту відкриття провадження у справі 19.08.2015 року відповідач ОСОБА_1 не був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою адвоката, а вказані дії відповідача свідчать про затягування останнім розгляду справи.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 «Горизонт» у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, подав на адресу суду заяву, якою просив приєднати до матеріалів справи викопіювання кадастрової зйомки.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи.

Повно, всебічно та обєктивно дослідивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий № :02:001:2998, що розташована на території с. Городище Луцького району Волинської області, що вбачається із копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.05.2000 року, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2014 року, копії державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ВЛ № 033924 (а.с.39-40, 42).

Як вбачається із технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1000 га розташовану в с. Городище-1 Баївської сільської ради (а.с.52-58) відповідачу було винесено в натурі межі належної йому земельної ділянки в натурі.

Із копії звернення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, від 15.05.2015 року, відповіді Державної інспекції сільського господарства у Волинській області від 09.09.2013 року № 01-21/2161/1, відповіді Баївської сільської ради від 21.05.2015 року № 180 вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 було самовільно збудовано бетонно-цегляний паркан із заступом 1 м на проїжджу частину земель загального користування (дороги) (а.с.6-7, 9).

Як вбачається із зведеного інвентаризаційного плану земельних ділянок Баївської сільської ради Луцького районного щодо земель загального користування (дорога), відповідачем ОСОБА_1 було самовільно зайнято частину землі загального користування (дороги) (а.с.8). Аналогічно вищевказані обставини стверджуються викопіюванням кадастрової зйомки для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в с. Городище Луцького району, виготовленої ОСОБА_3 «Горизонт).

Із вказаних документів судом встановлено, що відповідачем було здійснено відступ від встановлених раніше меж земельної ділянки в бік земель загального користування шляхом побудови паркану. Про те, що відповідачем здійснено будівництво паркану в судовому засіданні не заперечував і сам відповідач, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ЦПК України.

Із додатку до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 15.09.2015 року вбачається, що при виконанні виносу земельної ділянки відповідача в натурі на місцевості, було встановлено, що його паркан розташований на земельній ділянці загального користування (дорога). В той же час відповідач відмовився погоджуватись та підписувати акт прийомки передачі межових знайків на зберігання.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ст. 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

В той же час, із матеріалів справи вбачається, що у відповідача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на яку було здійснено відступ задля побудови паркану. Фактичне користування відповідачем цією земельною ділянкою не породжують для нього будь-яких прав на цю земельну ділянку без належно оформлених документів на право власності чи право користування у передбаченому законом порядку.

Крім того, ч.4 ст.83 ЗК України передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Таким чином, встановлення паркану на земельній ділянці, яка відноситься до земель загального користування є неправомірним, а тому суд вважає, що позов підставний і його слід задовольнити.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір в розмірі 243, 60 гривень.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 212-215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст. 1 , ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.ст. 39, 78, 83, 90-91, 152-158, 212 ЗК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_1 за власний рахунок усунути перешкоди у здійснення права користування частиною дороги (частиною земельної ділянки) шляхом знесення та перенесення паркану в бік належної йому земельної ділянки по вул. Городищанська, 8, с. Городище-1 Луцького району, Волинської області у відповідності до кадастрової зйомки розробленої ОСОБА_3 «Горизонт».

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.