Єдиний унікальний номер 725/5816/15-ц
Номер провадження 2/725/1262/15
25.01.2016 Першотравневий районний суд м.Чернівців
головуючого судді Стоцька Л. А.
при секретарі Слободян В.О.
за участю представника позивача: ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про зміну розміру аліментів, надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -
Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.
Посилалася на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. 11.11.2013 року рішенням Хотинського районного суду м. Чернівці шлюб між ними було розірвано.
Від подружнього життя у сторін є одна малолітня дитина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зазначила, що після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_4 проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Вона самостійно не в змозі матеріально утримувати дитину.
З січня 2014 року вона вступила у шлюбні відносини з громадянином Італії. Під час спільного проживання її чоловік сприйняв її сина як свою рідну дитину, піклується про нього, між ними склались довірливі стосунки.
03.11.2014 року рішенням суду їй було надано дозвіл на оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон та надано дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька до 01.09.2015 року.
Також позивач вказувала на те, що на даний час має дозвіл на проживання малолітньої дитини та її навчання в початковій школі в Італії. Однак, при цьому вона кожного року з дитиною відвідує своїх рідних на території України, оздоровлює дитину як в Україні так і за кордоном.
Тому просила дозволити тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни Італії, країн СНД та Шенгенської угоди з 01.02.2016 року по 01.07.2019 року без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Крім того, позивач звернулась до суду з позовними вимогами про зміну розміру аліментів, визначених рішенням суду від 03.11.2014 року, при цьому у якості підстави збільшення розміру аліментів посилалась на зміну матеріального стану відповідача.
Просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи рекомендованими листами за останнім місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив.
У відповідності до ст.224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечувала проти позову, за умови чіткого визначення терміну перебування дитини за кордоном та країни перебування.
Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Хотинського районного суду м.Чернівці від 11.11.2013 року шлюб між ними було розірвано (а.с.5). Від шлюбу у них є одна малолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с.6).
Малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із позивачем, зазначену обставину відповідач не заперечував, а тому суд на підставі ст.60 ЦПК України визнає її такою, що не підлягає доказуванню .
Відповідач ОСОБА_4 записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював.
У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Із досліджених матеріалів справи видно, що відповідач офіційно не працює.
У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.11.2014 року позов ОСОБА_2 було задоволено та стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі по 600 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-9).

Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з поданої до суду заяви, позивач в якості підстави для зміни розміру аліментів посилалася на те, що змінився матеріальний стан відповідача.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, вважає за необхідне відмовити позивачці у задоволені позову в цій частині за недоведеністю заявлених вимог.

Так, відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша ст. 11 ЦПК України констатує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Таким чином, законом визначено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я, інші випадки, прямо передбачені СК України.

Тобто зміна стану здоров'я, матеріального або сімейного стану сторін автоматично не припиняють виплату аліментів у попередньому розмірі. Вказані обставини є тільки підставами для зміни розміру аліментів. На підставі цих обставин заінтересована особа може звернутися з відповідною вимогою до суду. Однак їх наявність має встановити суд.

Суд, не приймає до уваги доводи позивача, зазначені у позовній заяві, щодо обставин потреби стягнення з відповідача аліментів у більшому розмірі, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зміни його матеріального стану суду надано не було.

Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України»від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Згідно ч.2 п.2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №932 від 27.01.1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

На даний час позивачка звернулась до суду та просила дозволити тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни Італії, країн СНД та Шенгенської угоди з 01.02.2016 року по 01.07.2019 року без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, фактично позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон на термін понад три роки, що суперечить вимогам ч.2 ст.4 Закону.

Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

На підставі наведеного та враховуючи те, що батько дитини не позбавлений батьківських прав та має рівні з позивачем права відносно виховання дитини, виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди батька, місце перебування якого не відоме, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та надати позивачці дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача їх малолітнього сина на період навчання з 01.02.2016 року до 01.02.2017 року.

Керуючись ст.313 Цивільного кодексу України, ст.ст.141, 180-183,184 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 10, 60,209,212-215,218,367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Дозволити тимчасовий виїзд за кордон малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни Італії, країн СНД та Шенгенської угоди з 01.02.2016 року по 01.02.2017 року без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька