У Х В А Л А

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2015 року в справі за заявою ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 квітня 2013 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» до Національної спілки художників України, ОСОБА_4, обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, третя особа - приватний нотаріус Амбросійчук Лілія Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання незаконною і скасування державної реєстрації права власності,

встановила:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 жовтня 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 квітня 2013 року відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 58 Конституції України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної, касаційної інстанцій, виходив із того, що приміщення та фундамент окремої будівлі за адресою: АДРЕСА_1, не були багатоквартирним будинком, а ОСОБА_4 не був їх співвласником. Крім того, ОСОБА_4 набув право власності на вказане майно з порушенням вимог закону на підставі договору купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, укладеного 3 червня 2011 року між Національною спілкою художників України та ОСОБА_4, який визнано недійсним на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 квітня 2013 року, що набрало законної сили, та державну реєстрацію такого права скасовано, у зв'язку з чим він не може вважатися власником цього майна. Тому, обставини, викладені у даній заяві, не є підставою для відстрочки виконання зазначеного рішення суду від 10 квітня 2013 року, оскільки вони не перешкоджають та не утруднюють виконання рішення, і дія Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не поширюється на правовідносини, що були предметом розгляду у справі за позовом ТОВ «Центр розвитку нерухомості» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання незаконною і скасування державної реєстрації права власності.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2012 року суд касаційної інстанції виходив із того, що застосування частини третьої статті 297 ЦПК України до спірних правовідносин було помилковим, вказана норма не має зворотної дії у часі, оскільки не пом'якшує і не скасовує відповідальність особи.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року суд виходив із того, що норми закону № 1304-VII, який набрав чинності 7 червня 2014 року, тобто після ухвалення рішення суду першої інстанції, самі по собі не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VII.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 квітня 2013 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» до Національної спілки художників України, ОСОБА_4, обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, третя особа - приватний нотаріус Амбросійчук Лілія Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання незаконною і скасування державної реєстрації права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема