АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/4338/16-ц 22-ц/774/1948/К/16
Справа № 212/4338/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1948/К/16 суддя Чайкін І.Б.
Категорія № 26 (4) Доповідач Митрофанова Л.В..
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я. М.,

секретар: Маслова К.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ«Криворізький залізорудний комбінат») про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя внаслідок отримання травми на виробництві, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 640080 грн. на відшкодування моральної шкоди, без урахування податку з доходів з фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя 12000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом не враховано наявність вини самого позивача в настанні нещасного випадку, що вбачається з актів (форми Н-5) на № 11/2004 (форми Н-1) від 26.07.2004 року.

На думку представника відповідача, позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди та розміру шкоди, оскільки нічим це не підтверджено.

Крім того, судом не звернуто увагу на те, що позивачем надано тільки копію довідки МСЕК від 30.03.2016 року про повторний огляд, в якій зазначено про втрату 25% професійної працездатності, а первинного акту та довідки МСЕК щодо втрати працездатності, не надано.

Також вважає, що належним відповідачем по справі має бути не підприємство, а Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, оскільки травма позивачем була отримана у 2004 році та в цьому році було складено акт МСЕК.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» підлягає задоволенню, а рішення суду скасування з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивач ОСОБА_1 працював у ПАТ«Криворізький залізорудний комбінат».

Відповідно до матеріалів справи, 23 липня 2004 року о 15.00 год., під час виконання трудових обов'язків в ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого він одержав травму: закритий перелом тіла S 5 хребта, поперекових відростків тіл Y3,Y4 хребтів, забій та садно мяких тканин попереково-крижового відділу хребта, по факту якого проведено розслідування та 26 липня 2004 року складно ОСОБА_4 за формою Н-5 та ОСОБА_4 № 11/2004 про нещасний випадок на виробництві, в п. 10 якого зазначені особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці: підземний прохідний ОСОБА_1 та в.о. гірничого майстра дільниці № 10 шахти «Родіна» ОСОБА_4 (а.с. 5-8).

Висновком МСЕК від 30.03.2016 року позивачу повторно встановлена втрата працездатності в розмірі 25% з 01.04.2016 року по 01.04.2018 року, без встановлення групи інвалідності, з переоглядом 01.03.2018 року (а.с. 14). Встановлено потребу в медикаментозному лікуванні, ВМП.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1, встановлення йому 25% втрати працездатності у звязку з трудовим каліцтвом та наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до розяснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12, і в силу ст.ст. 214, 360-7 ЦПК Україну, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесено зміни до абз. 4 ст. 1, підп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- XIV, чим скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Відділення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем суду надано тільки висновок повторного МСЕК від 30.03.2016 року, яким позивачу встановлена втрата працездатності в розмірі 25% з 01.04.2016 року по 01.04.2018 року, без встановлення групи інвалідності, з переоглядом 01.03.2018 року (а.с. 14).

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем та його представником не надано висновку первинного МСЕК від 2004 року, складеного на підставі акту № 11/2004 від 26.07.2004 року про нещасний випадок на виробництві, а право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що належним відповідачем по справі має бути не ПАТ«Криворізький залізорудний комбінат», а Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, оскільки травма позивачем була отримана у 2004 році та в цьому році було складено акт МСЕК.

Статтею 33 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України № 6-11 від 27.09.2010 року, установивши, що суд першої інстанції при ухваленні рішення, вирішив питання про права чи обовязки особи, не залучивши її до участі у справі, апеляційний суд не має права залучити таку особу до участі у справі на стадії апеляційного провадження, навіть зі згоди осіб, які беруть участь у справі. Крім того, апеляційний суд не повинен повністю підміняти собою суд першої інстанції, оскільки він не є судом першої інстанції, а незалученні особи були б позбавлені повноцінного суду першої інстанції з його правами та обовязками, процедурою розгляду справи у суді першої інстанції та можливістю апеляційного оскарження ухваленого судового рішення. Також вони будуть позбавлені й реального та повноцінного суду другої інстанції.

З урахуванням викладеного, того, що ані позивачем, ані судом першої інстанції не залучено до участі у справі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, до якого мають бути предявлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Частиною 5 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 4 ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Таким чином, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: