Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г., Фаловської І.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», до ОСОБА_4, третя особа - Зимноводівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно із державним актом на право постійного користування землею від 1991 року ДТГО «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу Львівська механізована дистанція навантажувально-розвантажувальних робіт має право постійного користування земельною ділянкою по

АДРЕСА_1, та по АДРЕСА_2, площею 0,3 га для будівництва чотирьох житлових будинків. На даній земельній ділянці побудовано два житлові будинки площею 300 кв. м і 307 кв. м, які 15 квітня 2003 року передані у приватну власність, що підтверджується актами передачі житлового будинку АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в приватну власність. 1 жовтня 2013 року під час обстеження земельної ділянки представниками залізниці та землевпорядником виявлено самовільне зайняття земельної ділянки за вказаною, а саме збудовано фундамент розміром 11х11,6 метрів. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 8 грудня 2014 року у справі №450/211/14 встановлено, що самовільне зайняття вищевказаної земельної ділянки та будівництво на ній фундаменту розміром 11х11,6 метрів здійснено відповідачем ОСОБА_4

Вказував, що відповідач самовільно без будь-яких правових підстав розмістив сітчасту огорожу та збудував фундамент на земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні залізниці, чим порушив право позивача на користування належною йому земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а саме для будівництва будинків.

Ураховуючи наведене, просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні

ДТГО «Львівська залізниця» шляхом звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки, а саме: експлікація угідь №7 Сад площею 0,0764 га та демонтажу фундаменту розміром 11х11,6 м і сітчастої огорожі, які розміщені на цій земельній ділянці.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні

ДТГО «Львівська залізниця» на підставі державного акту на право постійного користування землею по АДРЕСА_1 площею 0, 3 га шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, а саме: експлікація угідь №7 Сад площею 0,0764 га та демонтажу фундаменту розміром 11х11,6 м і сітчастої огорожі, які розміщені на цій земельній ділянці. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у даній справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди вірно застосували положення ст. ст. 125, 126, 212 ЗК України, ст. 376 ЦК України, на підставі наданих сторонам доказів, прийшли до правильного висновку, що позивач має право постійного користування землею, а відтак має право вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Державний акт, виданий позивачу не скасований, в установленому законом порядку не визнаний недійсним.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г. Іваненко

І.М. Фаловська