18.03.2016 Справа № 756/3007/16-ц
№756/3007/16-ц
№2/756/2743/16
УХВАЛА

18 березня 2016 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Шевчук А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення прав споживача, невиконання боргових зобов»язань, порушення права власності, завдання моральної шкоди та нечесну підприємницьку практику,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства із позовом до ОСОБА_2 про порушення прав споживача, невиконання боргових зобов»язань, порушення права власності, завдання моральної шкоди та нечесну підприємницьку практику.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожен має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимоги до форми і змісту позовної заяви встановлені ст. 119 ЦПК України.

Згідно п. 5 та п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, позовна заява повинна відповідати іншим вимогам встановленим законом.

Вказана позовна заява подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, оскільки не містить чіткого змісту позовних вимог та обґрунтування позову, правових підстав щодо можливості в порядку позовного провадження тлумачити зміст усного правочину та визнавати особу суб»єктом підприємницької діяльності, встановлювати вину, або її відсутність у особи, підтверджувати (спростовувати) факт кримінального злочину. У прохальній частині позивач зазначає вимоги з десяти пунктів, крім іншого: «постановити ухвалу з тлумачення змісту та умов усних правочинів з реалізації дошки, щодо їх правомірності, законності й чинності та як реальних фактів, що відбулись і мають суттєве юридичне значення; визнати ОСОБА_1 суб»єктом права приватної власності, таким, що правомірно і законно набув права власності на придбаний товар за укладеними, сплаченими та виконаними усними правочинами з виробництва і реалізації дошки; визнати відповідача суб»єктом підприємницької діяльності, таким, що його дії і бездіяльність вводили і вводять позивача - споживача в оману, були і залишаються агресивними, протиправними і протизаконними, щодо виконання ним боргових зобов»язань за усними правочинами і що це є безумовною підставою визнати діяльність СПД - нечесною підприємницькою практикою; визнати відповідача винним, таким, що умисно порушив боргові зобов»язання, істотні умови та права споживача за усними правочинами і що це є безумовною підставою настання правових наслідків за порушення боргових зобов»язань відповідачем; зобов»язати відповідача надати ОСОБА_1, за актом, пакети розрахункових (платіжних та торгово-транспортних) документів в натурі на придбаний /реалізований товар за усними правочинами у термін на протязі не пізніше десяти днів з дня отримання рішення суду; зобов»язати відповідача повернути позивачу викрадене у останнього майно, а саме дошки для підлоги; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за умисне прострочення виконання боргових зобов»язань в натурі у розмірі 8557 доларів США та 44 499 грн.; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 4 134 грн.» При цьому, дана позовна заява не містить обґрунтувань щодо існування та можливості застосування таких способів захисту порушеного права що зазначені ОСОБА_1 у прохальній частині позову, більше того в порядку застосування Закону України «Про захист прав споживачів».

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року, при вирішенні судами справ про захист прав споживачів суди мають виходити насамперед із положень Закону України «Про захист прав споживачів» за яким споживачем права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють товари, надають послуги.

Таким чином, в порушення ст. 119 ЦПК України у позовній заяві не зазначено доказів на підтвердження обставин справи, зокрема виникнення та існування між позивачем та відповідачем відносин які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», не надано доказів на підтвердження надання відповідачем послуг та його статусу як ФОП.

Також, позивачем не зазначено доказів заподіяння шкоди, або ж загрози його життю і здоров'ю у зв'язку із неякісними (неналежними) послугами та не обґрунтовано можливості стягнення моральної шкоди з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року регулює відносини між споживачами товарів робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що сфера дії Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на відносини з визнання права власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

У відповідності до Закону України «Про судовий збір» від 04.08.2011 року визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

При цьому, з огляду на позовні вимоги, позивачем до суду не подано квитанції про сплату судового збору у належному розмірі або ж доказів на підтвердження звільнення від сплати судового збору.

За таких обставин, позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу подати до суду позовну заяву в новій редакції відповідно до вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України, з урахуванням вимог про усунення недоліків, викладених в цій ухвалі.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09.03.2016 року для усунення цих недоліків був установлений строк до 21.03.2016 року, однак не більше п'яти днів з часу отримання даної ухвали.

Згідно розписки за особистим підписом ОСОБА_1 копія ухвали останнім отримана 10.03.2016 року.

15.03.2016 року ОСОБА_1 до суду подано: 3-и заяви про звільнення від сплати судового збору; 2-і заяви про забезпечення письмових доказів та звільнення від сплати судового збору; заява про залучення свідка та звільнення від сплати судового збору; заява про тлумачення змісту правочину та звільнення від сплати судового збору; пояснення до позовної заяви.

При цьому, станом на 17.03.2016 року вимоги ухвали суду про усунення недоліків позову та надіслання до суду позовної заяви в новій редакції із врахуванням вимог про усунення недоліків позову не виконано.

У відповідності до ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виправить вказані недоліки, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 121 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення прав споживача, невиконання боргових зобов»язань, порушення права власності, завдання моральної шкоди та нечесну підприємницьку практику - визнати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Шевчук