РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2016 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі Балдич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1. Позивач вказує, що з 23.08.1980р. по 25.07.2000р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В 1996р. сторони придбали спірну квартиру, яка була записаний на імя відповідача. 07 грудня 2012р. відповідач ОСОБА_2 подарував спірну квартиру ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 07.05.2014р. договір дарування укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 був визнаний недійсним. Позивач вказує, що оскільки спірна квартира була придбана сторонами в період шлюбу, то позивач має право на половину придбаного майна, зокрема і на половину спірної квартири. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, та зазначив, що строк позовної давності на вирішення даного позову не пройшов, оскільки їй стало відомо про дарування спірної квартири в грудні 2012р.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, вказавши, що дану квартиру подарував своїм батькам, оскільки бажав щоб батьки проживали поблизу з ним, дружині ж він після розлучення залишив іншу квартиру. Окрім цього відповідач вказав, що пройшов строк позовної давності для звернення до суду за вирішенням даного спору.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.22 Кодекс про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом досліджено договір купівлі-продажу №170 від 06.02.1996 року згідно якого ОСОБА_5 продала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Право власності на спірну квартиру зареєстровано в Миколаївському МБТІ за № 17239 від 23.02.1996р. за відповідачем - ОСОБА_2.

Судом досліджено довідка Міського відділу реєстрації актів цивільного стану №2261/3мч від 02.08.2004р. згідно якої 23.08.1980р. зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, актовий запис №1913. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_4.

Судом досліджено свідоцтво про розірвання шлюбу №059447 від 25.07.2000р. згідно якого шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було розірвано, актовий запис №418.

Судом досліджено довідка Міського відділу реєстрації актів цивільного стану №1806/3мч від 07.07.2004р. згідно якої 27.09.2002р. зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, актовий запис №928. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_8.

Судом досліджено рішення від 07.05.2014р. Апеляційного суду Миколаївської області згідно якого договір дарування однокімнатної квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2А на користь обдарованих ОСОБА_9 та ОСОБА_10, посвідченого 07.12.2012р. приватним нотаріусом ОСОБА_11, визнано недійсним.

Отже, судом встановлено, що спірна квартира була придбана відповідачем в період, коли сторони знаходилися в шлюбі, тому спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін у справі, а тому позовні вимоги слід задоволити.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку давності судом не може бути прийняте, оскільки початок перебігу строку давності починається з часу, коли особа дізналася про порушення свого права. Суд визнає початком перебігу строку давності для звернення до суду за захистом своїх прав позивачем - час укладення договору дарування спірної квартири, а це грудень 2012р. Оскільки позивач звернувся із даним позовом в липні 2014р., то 3 річний строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому порушене право підлягає захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,212 ЦПК України, ст.22 КЗПШС, ст.ст.60,69,70 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 33,10 кв.м., житловою - 17,00кв.м.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та у строки передбачені ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва.

Суддя