Справа № 157/848/16-ц
Провадження №2/157/326/16
07 жовтня 2016 року місто Камінь-Каширський
Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Антонюк О.В.,
з участю секретаря - Фесь Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики
26 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому зазначає, що в січні 2014 року відповідачка ОСОБА_2 отримала від нього в борг (позичила) 4500 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 25 серпня 2016 року становить 113874,89 грн. і зобов'язалася повернути ці кошти протягом двох років. Однак взятого на себе зобов'язання про повернення боргу по спливу терміну виконання зобов'язання вона не виконала, а тому він звернувся до відповідачки з вимогою про сплату боргу. Остання не відмовлялась повернути борг, але весь час посилалась на тяжке матеріальне становище та просила відстрочити термін сплати боргу на певний період, то на місяць, то на два, та 22 квітня 2016 року написала письмову розписку, в якій зобов'язалась повернути позичені кошти в сумі 3000 доларів США до 26 квітня 2016 року, а решту боргу в сумі 1500 доларів США - до 15 травня 2016 року. Коли ж 29 квітня 2016 року він прийшов до боржниці за отриманням хоча б частини боргу, вона знову не повернула йому позики, а почала вмовляти ще кілька днів почекати, посилаючись на відсутність у неї такої суми коштів, і вдруге написала розписку, згідно з якою зобов'язалася повернути позичені кошти в сумі 4500 доларів США 09 травня 2016 року. Строк погашення зобов'язання за даною розпискою минув, однак відповідачка не виконала свого зобов'язання в обумовлений строк і на його неодноразові усні прохання про повернення позики не реагує. Починаючи з 10 травня 2016 року в нього настало право вимоги щодо відшкодування матеріальних втрат як кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Оскільки індекс інфляції за три місяці 2016 року є незначним, то ним не ставиться питання про стягнення інфляційних втрат, разом з тим вважає, що відповідачка повинна сплатити йому 3% річних від суми боргу за прострочення виконання зобов'язання, що становить 1010 грн. 83 коп. (сума простроченого грошового зобов'язання - 113874,89 грн., період прострочення грошового зобов'язання - з 10.05.2016 року по 26.08.2016 року, тобто 108 днів, 113874,89 грн. х 3% річних х 108 (дні прострочення) : 365 (кількість днів у 2016 році) = 100,27 грн.). З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідачки 113874 грн. 89 коп. боргу по договору позики, 3% річних за прострочку виконання зобов'язання в розмірі 1010 грн. 83 коп., а всього 114885 грн. 72 коп. та судові витрати.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з викладених у позові підстав і просив їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи шляхом публікації судового оголошення у газеті «Волинь нова», причину неявки суду не повідомила і заяву про розгляд справи у її відсутності до суду не подала.
За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Судом встановлено, що 22 квітня 2016 року відповідачка ОСОБА_2 на підтвердження передання їй позивачем у борг коштів в сумі 4500 доларів США, надала розписку, згідно з якою зобов'язалася повернути позичені кошти в сумі 3000 доларів США 26 квітня 2016 року, а решта, в сумі 1500 доларів США, - до 15 травня 2016 року.
29 квітня 2016 року ОСОБА_2 надала іншу розписку, за змістом якої зобов'язалася повернути ОСОБА_1 позичені кошти в сумі 4500 доларів США 09 травня 2016 року.
Отже, сторони визначили строк виконання зобов'язання позичальником 09 травня 2016 року.
Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язані грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Однак, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України.
Отримавши від ОСОБА_1 кошти, відповідачка суми позики не повернула, тобто зобов'язання не виконала, а тому вимоги позивача про стягнення з неї боргу за договором позики є обґрунтованими і з останньої належить стягнути кошти в національній валюті України, тобто у гривні в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 25 серпня 2016 року, як про це просить позивач, в розмірі 113 874 грн. 89 коп.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки відповідачка ОСОБА_2 прострочила виконання зобов'язання, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з неї 3% річних від простроченої суми боргу за період прострочення виконання зобов'язання, який становить 108 днів, в розмірі 1010 грн. 83 коп. також підлягають до задоволення.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Судові витрати, згідно зі ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 10 від 26 вересня 2016 року позивачем за надану правову допомогу, що полягала у підготовці адвокатом Дмитрук Л.І. позову до суду, понесені витрати у розмірі 800 грн. (а.с. 8).
Враховуючи обсяг наданої правової допомоги, що полягала у підготовці цивільного позову до суду з наведенням розрахунків заборгованості по позиці, та беручи до уваги граничний розмір компенсації витрат на таку допомогу, і те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, суд приходить до висновку, що з відповідачки належить стягнути на користь позивача понесенні останнім судові витрат по оплаті правової допомоги у повному розмірі.
Окрім того, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду, згідно з підпунктом 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 1148,86 грн. (а.с. 1) та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачки у розмірі 150 грн. (а.с. 16), які також належить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1
Таким чином, загальний розмір судових витрат, які необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 2098 грн. 86 коп. (1148,86+800+150).
Керуючись ст. ст. 533, 625, 1046, 1048 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58-60, 64, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору позики у розмірі 114885 грн. (сто чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят п'ять) 72 коп., з яких 113874 грн. (сто тринадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири) 89 коп. - борг по договору позики, та 1010 грн. (одна тисяча десять) 72 коп. - 3 % річних від простроченої суми боргу, і судові витрати у розмірі 2098 грн. (дві тисячі дев'яносто вісім) 86 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Камінь-Каширським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідачки, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії цього заочного рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: О. В. Антонюк