Справа № 591/428/16-ц
Провадження № 2/591/768/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Грищенко О.В., секретаря Ханюкової-Липової І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на лікування та догляд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, уточнивши свої вимоги мотивують їх тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є доньками ОСОБА_2, який є інвалідом І групи та згідно з висновком ЛКК від 14.01.2016 року потребує постійного стороннього догляду. Оскільки позивач ОСОБА_2 мешкає в с. Шкуратівка Білопільського району один в будинку, систематично перебуває на стаціонарному лікуванні, і єдиним джерелом його доходу є пенсія, позивач ОСОБА_1 здійснює додаткові витрати у зв'язку з доглядом та лікуванням батька. Просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, понесені у зв'язку з лікуванням батька ОСОБА_2 в розмірі 2 916,83 грн. та додатково 7 445,86 грн.; зобов'язати відповідача здійснювати догляд за батьком ОСОБА_2 з 15. По 30 число щомісяця або стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 2 242 грн. щомісяця за здійснення послуг соціальним працівником територіального центру у вказаний період, а також судові витрати та витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, пояснила, що відповідач не бере участі у здійсненні додаткових витрат на лікування та догляд за батьком - інвалідом І групи, який після ампутації ноги не може самостійно пересуватися та себе обслуговувати. Крім того, відмовляється здійснювати догляд за ним особисто, і не надає коштів на витрати для оплати послуг соціального працівника по догляду за хворим батьком. Усі витрати за період лікування батька були здійснені особисто нею - позивачем ОСОБА_1

Відповідач позов не визнав, пояснив, що на даний час працює, але отримує мінімальну заробітну плату. Крім того, не має можливості особисто здійснювати догляд за хворим батьком, оскільки мешкає у іншому населеному пункті. Вважала, що позивач ОСОБА_2 має можливість за станом здоров'я самостійно себе обслуговувати та як отримувач пенсії може себе повністю забезпечити. Вона не має можливості нести додаткові витрати, тому просила у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 є доньками позивача ОСОБА_2, що визнається сторонами.

Позивач ОСОБА_2 є інвалідом І групи безтерміново, потребує постійного стороннього догляду (а.с.15).

Згідно з довідками від 14.01.2016 року та від 12.01.2016 року, виданими виконкомом Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає один за адресою АДРЕСА_1. Догляд за батьком ОСОБА_2 здійснює ОСОБА_1 з 28.03.2015 року (а.с.12, 31).

Згідно з виписками з медичної карти стаціонарного хворого від 30.12.2015 року, від 03.02.2015 р., від 22.04.2016 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні, у тому числі, з приводу хірургічного втручання (а.с.13, 14, 85).

Витрати, які здійснювалися позивачем ОСОБА_1 на придбання ліків для батька ОСОБА_2 на загальну суму 10 417,32 грн. підтверджуються чеками (а.с.27, 28, 85).

Відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров'я, працює, утриманців не має, та згідно з довідкою про доходи отримав заробітну плату за період з 05.06.2015 р. по 01.03.2016 р. 17 126,51 грн. (а.с.56).

Згідно з довідкою Білопільського районного територіального центру соціального обслуговування ОСОБА_2 центром не обслуговується (а.с.25).

Позивачами надані суду тарифи Білопільського районного територіального центру соціального обслуговування (а.с.26, 37).

Відповідно до ст. 202 ч. 1 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно з ст. 203 Сімейного кодексу України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Відповідно до ст. 206 Сімейного кодексу України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Таким чином, на думку суду, участь у додаткових витратах на батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, законом передбачено як обов'язок повнолітніх сина, дочки. Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги у зв'язку з хворобою, оскільки з наданих суду чеків про витрати на лікування вбачається, що суми цих витрат на місяць перевищують доходи позивача ОСОБА_2 (а.с.23). Крім того, встановлено, що за саном здоров'я позивач ОСОБА_2 є інвалідом І групи безтерміново, потребує постійного стороннього догляду, що також потребує додаткових витрат. Враховуючи наведені вище обставини, матеріальний стан відповідача, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки додаткові витрати на батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, понесені у зв'язку з його стаціонарним лікуванням, в сумі 5 208 гривень 66 коп., тобто половину витрат, понесених позивачем ОСОБА_4

В той же час суд не вбачає підстав для задоволення вимог в іншій частині. Зокрема, суд не вправі зобов'язати відповідача здійснювати догляд за батьком, оскільки це не передбачено чинним законодавством. Крім того, посилання позивачів на вимоги ст. 206 Сімейного кодексу України суд вважає безпідставним, оскільки вимоги вказаної норми закону не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Доказів щодо здійснення конкретної суми витрат у зв'язку з доглядом за хворим позивачем ОСОБА_2 суду не надано.

На підставі ст. 88, 89 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 551 гривня 20 коп. сплаченого судового збору (а.с.2) та витрати на правову допомогу в сумі 830 гривень 00 коп. (а.с.7, 85) на користь позивача ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 203, 206 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10-11, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування батька ОСОБА_2, в сумі 5 208 гривень 66 коп.

В іншій частині вимог відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551 гривня 20 коп. сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 830 гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана особою яка була присутня при оголошенні рішення суду протягом 10 днів з дня його оголошення а особою яка не брала участі в розгляді справи протягом 10 днів з дня отримання копії рішення до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо скаргу не було подано.

Суддя