У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,Мостової Г.І., Парінової І.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 09 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі по тексту - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим, що 09 липня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно з яким останньому було надано кредит в розмірі 11 256,00 доларів США на умовах визначених вказаним кредитним договором.

Для забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 09 липня 2007 року між банком та ОСОБА_7 був укладений договір поруки, згідно з яким остання поручилася за виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором від 09 липня 2007 року. В даному випадку усі права кредитора за вищевказаним договором належать позивачу.

Оскільки боржник ОСОБА_6 належним чином не виконував свої зобов'язання закредитним договором від 09 липня 2007 року, у зв'язку з чим, станом на 31 травня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 34 641,42 грн, позивач просив стягнути вказану заборгованість солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 09 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року, позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість в сумі 34 641,42 грн, з яких за кредитом 30 895,66 грн, по відсотках - 3 325,41 грн, пені - 420,35 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_6, не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції, просить їх скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарги ОСОБА_6 задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань належним чином і в установлений строк відповідно до умов кредитного договору, заборгованість має бути стягнута солідарно, як з боржника ОСОБА_6, так і з поручителя ОСОБА_7, як того вимагають ст. ст. 526, 527, 554, 530, 629 ЦК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 липня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_6 отримав кредит в розмірі 11 256,00 доларів США із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,5 % та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним 08 липня 2014 року.

Пунктом 2.4 вказаного договору передбачено, що погашення кредиту та процентів за ним здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку (Додаток № 1), який є невід'ємною частиною цього договору.

Для забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 09 липня 2007 року між банком, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір поруки, згідно з яким ОСОБА_7 поручилася за виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором від 09 липня 2007 року. В даному випадку усі права кредитора за вищевказаним договором належать позивачу.

Згідно розрахунку, наданого ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором від 09 липня 2007 року, станом на 31 травня 2013 року, становить 4 333,97 доларів США, що за курсом НБУ складає 34 641,42 грн.

Відповідачі заперечували проти позовних вимог, оскільки вони не погоджувались з розміром кредитної заборгованості, у зв'язку з чим для визначення фактичної заборгованості просили призначити у справі судово-економічну експертизу та витребувати у відповідача ряд документів, зокрема, розгорнутий розрахунок заборгованості по кредиту, процентам, пені, комісії, штрафу станом на 31 березня 2013 року.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від, 15 травня 2014 року призначено судово-економічну експертизу.

31 липня 2014 року на адресу суду надійшло повідомлення Львівського НДІ про неможливість дачі висновку судово-економічної експертизи, оскільки експерту не було надано на дослідження додаткових документів, необхідних для дачі висновку, а саме: первинних документів на підтвердження здійснення операцій в межах кредитного договору від 09 липня 2007 року за період з дати укладення договору по дату, станом на яку необхідно визначити розмір заборгованості; розрахунку заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 09 липня 2007 року, складений ТОВ «Кредитні ініціативи», який може бути співставлено з розрахунками, проведеними в ході судово-економічної експертизи.

Крім того, ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2014 року витребувано у ТОВ «Кредитні ініціативи» ряд документів, зокрема розгорнутий розрахунок заборгованості по кредитному договору від 09 липня 2007 року, виходячи із суми кредиту в розмірі 11 256,00 доларів США, по тілу кредиту, процентах, комісії, штрафу, пені станом на 31 березня 2013 року.

ТОВ «Кредитні ініціативи» вимоги суду не виконало, 15 квітня 2014 року надало пояснення, в яких зазначило, що на ОСОБА_6 покладено обов'язок доказування, а тому саме ОСОБА_6 повинен надати розгорнутий розрахунок боргу відповідно до умов кредитного договору від 09 липня 2007 року, в якому зазначена формула нарахування процентів, пені, порядок та початок таких нарахувань.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

На порушення вищезазначених вимог закону, суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, не зробив висновків щодо обґрунтованості, правильності розрахунку заборгованості, доведеності розміру заявлених грошових вимог, наявності доказів, що їх підтверджують, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2007 року, який наявний в матеріалах справи, не містить розгорнутий розрахунок заборгованості по кредитному договору від 09 липня 2007 року, виходячи із суми кредиту в розмірі 11 256,00 доларів США, по тілу кредиту, процентах, комісії, штрафу, пені, починаючи з 09 липня 2007 року по 31 березня 2013 року.

Крім того, поза увагою судів залишились доводи відповідачів щодо прострочення кредитора (ст. 613 ЦК України), у зв'язку з чим суди не надали належної оцінки тому, що ОСОБА_6 належним чином виконував умови кредитного договору до серпня 2012 року, тобто до закриття у серпні 2012 року рахунків ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відмови вказаного банку приймати від ОСОБА_6 виконання зобов'язань, а також на те, що відповідачів не було повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні і що заборгованість за кредитним договором виникла саме з серпня 2012 року до серпня 2013 року (моменту пред'явлення вказаного позову), у зв'язку з чим банк сприяв в утворенні значної заборгованості позичальника, що тягне за собою відстрочення виконання зобов'язань та призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування кредитними коштами.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України не виконав, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув, не перевірив доводів апеляційної скарги, не зазначив конкретних обставин та фактів, що спростовують такі доводи.

За таких обставин, ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 09 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук І.К. Парінова