УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., ІваненкоЮ.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_8 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 грудня 2015 року, рішення апеляційного суду Київської області від 3 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі ПАТ «ВіЕс Банк», банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 147431,63 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 3152883,20 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на його користь заборгованість за кредитним договором від 11 лютого 2008 року в сумі 147431,63 доларів США, що за курсом НБУ становить 3152883,20 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВіЕсБанк заборгованість за кредитним договором в сумі 147431,63 доларів США, що за курсом НБУ становить 3152883,20 грн.

Позов мотивовано тим, що 11 лютого 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № КР47011 зі змінами та доповненнями, відповідно до умов якого, позивач надав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 10 лютого 2023 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачами були укладені договори поруки, відповідно до яких ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є поручителями за зобов'язаннями ОСОБА_4 за кредитним договором.

ОСОБА_4 належним чином не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 13 серпня 2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 147431,63 доларів США, що за курсом НБУ становить 3152883,20 грн, з яких: 138449,38 доларів США, що за курсом НБУ складає 2960794,26 грн - заборгованість по кредиту; 7823,35 доларів США, що за курсом НБУ складає 167305,41 грн - заборгованість по відсоткам; пеня у розмірі 1158,90 доларів США, що за курсом НБУ становить 24783,53 грн.

Вказану заборгованість банк просив стягнути в судовому порядку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором від 11 лютого 2008 року у розмірі 146272,73 доларів США, що за курсом НБУ становить 3128099,67 грн, та пеню в гривневому еквіваленті в розмірі 24783,53 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі - 913,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі - 913,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі - 913,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі - 913,50 грн.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 3 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення місцевого суду в частині стягнення кредитної заборгованості в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором від 11 лютого 2008 року у розмірі 146272,73 доларів США, що за курсом НБУ становить 3128099,67 грн, та пеню в розмірі 24783,53 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕсБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 лютого 2008 року у розмірі 146272,73 доларів США, що за курсом НБУ становить 3128099,67 грн, та пеню в розмірі 24783,53 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕсБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 лютого 2008 року у розмірі 146272,73 доларів США, що за курсом НБУ становить 3128099,67 грн, та пеню в розмірі 24783,53 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Представник ОСОБА_4, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що ОСОБА_4 належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 13 серпня 2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 146272,73 доларів США, що за курсом НБУ становить - 3128099,67 грн та підлягає стягненню, як з основного боржника, так і з поручителів в солідарному порядку.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителів в солідарному порядку з ухваленням у цій частині нового рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції не врахував, що в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором були укладені договори поруки з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з кожним окремо. Відносно поручителів солідарна відповідальність має місце за кожним договором окремо.

У зв'язку з наведеним, суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів солідарно на користь банку кредитної заборгованості та ухвалив нове рішення у цій частині про стягнення заборгованості з відповідачів з урахуванням ст.554 ЦК України.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності правових підстав для стягнення кредитної заборгованості відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим, станом на 13 серпня 2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 146272,73 доларів США, що за курсом НБУ становить 3128099,67 грн, з яких: 138449,38 доларів США, що за курсом НБУ складає 2960794,26 грн - заборгованість по кредиту; 7823,35 доларів США, що за курсом НБУ складає 167305,41 грн - заборгованість по відсоткам; пеня - 24783,53 грн.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Встановивши вказані обставини суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновківпро наявність правових підстав для стягнення боргу.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором були укладені договори поруки з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з кожним окремо.

Відповідно до п. 1.3 договорів поруки, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що законом не заборонено укладання декількох договорів поруки на виконання одного і того самого зобов'язання, проте, в цьому випадку положення ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовуються, оскільки поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю.

У зв'язку з наведеним, кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції обгрунтовано скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів солідарно на користь банку кредитної заборгованості та ухвалив нове рішення у цій частині про стягнення заборгованості з відповідачів з урахуванням ст.554 ЦК України.

Апеляційний суд належним чином перевірив встановлені місцевим судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для скасування ухваленого ним рішення в частині стягнення з відповідачів солідарно на користь банку кредитної заборгованості з ухваленням у цій частині нового рішення з урахуванням положень ст.554 ЦК України. При цьому обґрунтовано залишив без змін рішення місцевого суду в іншій частині.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції та місцевим судом у нескасованій апеляційним судом частині правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції та місцевим судом у нескасованій частині норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів, яким суди надали належну оцінку.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції та рішення місцевого суду у нескасованій апеляційним судом частині відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 грудня 2015 року у нескасованій апеляційним судом частині, рішення апеляційного суду Київської області від 3 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
Ю.Г. Іваненко