Справа № 367/3806/16-ц Головуючий у І інстанції Карабаза Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/4806/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 19 26.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

26 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Таргоній Д.О., Голуб С.А.,

за участю секретаря - Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Дмитро Борисович, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним та застосування наслідків його недійсності,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1, укладений 27 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 889, скасувати рішення про державну реєстрацію цього договору купівлі-продажу та зобов'язати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 повернути їй по 1/2 частині житлового будинку по АДРЕСА_1.

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про забезпечення вказаного вище позову, в якій просила накласти арешт на житловий будинок загальною площею 224,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 27 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 889.

В обґрунтовування заяви ОСОБА_4 послалася на те, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 можуть вчинити дії щодо відчуження вказаного житлового будинку, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення судом її позову.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 червня 2016 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на житловий будинок загальною площею 224,6 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 09, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 27 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 889.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову та скасувати арешт, накладений на спірний житловий будинок, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що суд не навів підстав для обрання виду забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та не навів мотивів, виходячи з яких потрібно забезпечити позов.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що суд не звернув уваги на те, що позивачем не надано доказів порушення її прав. Крім того, суд не мотивував висновки щодо обрання запобіжного заходу у виді накладення арешту на житловий будинок.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

По справі встановлено, що у травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Д.Б., в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1, укладений 27 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 889, скасувати рішення про державну реєстрацію цього договору купівлі-продажу та зобов'язати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 повернути їй по 1/2 частині житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з положеннями п.1 ч.1, ч.3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вживаючи заходи забезпечення позову за заявою позивача, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що вказаний у заяві вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такі висновки суду є правильними й такими, що відповідають обставинам справи й вимогам закону.

При вжитті заходів забезпечення вказаного вище позову ОСОБА_4 судом першої інстанції обґрунтовано враховано позовні вимоги, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок по АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 липня 2013 року.

Таким чином ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, і не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Наведені в апеляційних скаргах доводи є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Посилання представників відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при апеляційному розгляді справи на те, що ОСОБА_4 надала згоду ОСОБА_5 на розпорядження спільним майном, про що свідчить нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 від 24 грудня 2010 року (а.с.125), не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не спростовують висновків суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошенняі оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді