У х в а л а

9 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним наказів,

в с т а н о в и л а :

Рівненський районний суд Рівненської області рішенням

від 3 листопада 2015 року позов задовольнив, постановив визнати незаконними та скасувати накази публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») від 30 липня 2015 року № 369-к «Про робоче місце», № 370-к «Про порядок роботи філії - Рівненське обласне управління» та від 3 серпня 2015 року № 320-вд «Про відрядження ОСОБА_4.»

Апеляційний суд Рівненської області 11 грудня 2015 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» задовольнив, рішення суду першої інстанції скасував, постановив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 6 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.

6 липня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини сьомої статті 235 Кодексу законів про працю України.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2013 року, 15 квітня та 15 жовтня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що підстави для визнання недійсними та скасування оскаржуваних наказів відсутні, оскільки дії банку не суперечать вимогам закону, визначення робочого місця позивача не вважається зміною істотних умов праці, а зобов'язання виконувати свої посадові обов'язки виключно за дорученням та попереднім письмовим погодженням з першим заступником голови правління банку випливають з чинної постанови правління банку.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 26 червня 2013 року суд касаційної інстанції, скасувавши рішення суду апеляційної інстанції та залишивши в силі рішення суду першої інстанції, зауважив, що негайне виконання рішення суду - це обов'язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ про поновлення на роботі, а тому суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про те, що вини відповідача в затримці виконання рішення про поновлення позивача на роботі немає, оскільки позивач не скористався своїм правом та не вчинив усіх необхідних дій, передбачених чинним законодавством для отримання виконавчого листа та виконання рішення суду в частині поновлення на роботі;

- в ухвалі від 15 квітня 2015 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін ухвалені у справі судові рішення, зазначив, що роботодавець не перемістив, а приховав під переміщенням фактичне безпідставне відсторонення позивача від виконання ним його посадових обов'язків директора підприємства, що є грубим порушенням вимог трудового законодавства;

- в ухвалі від 21 жовтня 2015 року суд касаційної інстанції, скасувавши рішення суду апеляційної інстанції та залишивши в силі рішення суду першої інстанції, виходив з наявності вини відповідача в несвоєчасному поновленні позивача на попередній посаді.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним наказів за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема