АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1636/16 Справа № 207/3119/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Савченко В. О. Доповідач - Повєткін В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропет-ровської області від 30 листопада 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до Карнаухівської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю, -

В с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Карнаухівської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_3 Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги були: він (син) - ОСОБА_2 та дружина батька, його мачуха - ОСОБА_4 Вони вчасно звернулись з заявами про прийняття спадщини та 18 травня 1982 року отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом в рівних частках. З часу прийняття спадщини він переїхав до будинку та проживав разом з мачухою постійно, доглядав її. Вели спільне господарство, мали спільний бюджет, з якого кошти йшли на утримання будинку. Рідних дітей або родичів ОСОБА_4 не мала. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, ховав її він за власний рахунок. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1. Він вчасно звернувся до 2-ї державної дніпродзержинської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 10.07.2015 року від нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної контори він отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ним не було надано документів, які б підтверджували родинні стосунки з ОСОБА_4 Спадщина після мачухи відкрилася під час дії ЦК 1963 року, коли існувало лише 2 черги спадкування, в які він, як спадкоємець, не попадає, а тому, прийняти її не може. Але ж, з часу смерті батька - 1981 року, проживає у будинку безперервно, відкрито користується будинком, утримує його в належному стані. Належною ОСОБА_4 1/2 частиною будинку користується з 1988 року. Позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1, загальною площею 62,0 м. кв., житловою площею 35,90 м. кв., який в технічній документації зазначений під літерою А-1 та складається з: а-1 прибудови, а1-1 прибудови ганку, а2-1 навісу, Г-1 гаражу, Є-1 входу в погріб, п/д погріб, Ж-1 душ, № 1 - огорожі, № 2 воріт з хвірткою, № 3 водопроводу, № 4 огорожі, № 5 огорожі, № 6 зливної ями, І-тротуару за набувальною давністю, що є підставою для Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.3-5).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропет-ровської області від 30 листопада 2015 року в задоволені позовних вимог - відмовлено (а.с.41,42).

В апеляційній скарзі (а.с.47-50) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки позивач з 1998 року заволодів чужим майном та з цього часу добросовісно та безперервно ним володіє.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що спірні правовідносини щодо визнання права власності за набувальною давністю виникли до вступу в силу норми, яка регулює визнання права власності за особою в такому порядку.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 2001 року володіє неналежною йому 1/2 частиною житлового будинку по АДРЕСА_1.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Суд першої інстанції зазначені норми не врахував і, відмовляючи у задоволенні позову, послався на те, що позивач користується і володіє спірною часткою домоволодіння з 1988 року і по теперішній час.

Таким чином рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст.214,215 ЦПК України щодо зазначення мотивів, з яких суд вважає встановленою відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги.

Разом з тим колегія суддів ввважає, що підстав для скасування судового рішення немає.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається зі справи, звернувшись до суду з позовом про визнання за ним права власності за набувальною давністю, позивач послався на своє володіння 1/2 частиною будинку, належною померлій ОСОБА_4

В той час як з наданих на запит апеляційному суду довідки Дніпродзержинського бюро технічної інвентарізації та спадкової спрДви другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті ОСОБА_4, померлої в 1988 році, власником 1/2 частиною будинку, про визнання права власності на яку просить позивач, є держава.

Як вбачається з позовної заяви, з позовом про визнання за ним права власності за набувальною давністю на 1/2 частину будинку, належну державі, позивач не звертася.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому позовні вимоги про визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на 1/2 частину будинку, належну померлій ОСОБА_4, задоволенню не підлягають.

Відповідно до розяснень, наданих в п.19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення.

З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обгрунтування відмови у задоволенні позову.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропет-ровської області від 30 листопада 2015 року змінити в частині обгрунтування відмови у задоволенні позову.

В решті рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: