АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/701/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Морозов В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа - Руськополянська сільська рада про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, третя особа - Руськополянська сільська рада про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він на початку серпня 1997 року уклав угоду з ОСОБА_8 про придбання домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 і належить на праві приватної власності відповідачу.

15 серпня 1997 року позивачем були сплачені ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 3709 грн., як сума вартості домоволодіння, визначена відповідачем, після чого останній передав ОСОБА_9 у приватне володіння вказаний будинок із земельною ділянкою, на якій той розташований. Після укладання угоди позивач переїхав проживати в домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1, де і мешкає по теперішній час.

Проте у зв'язку з тим що сторонами не було нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу домоволодіння, останнє досі належить на праві приватної власності ОСОБА_8, що позбавляє позивача повноцінно користуватися належним йому майном.

А оскільки позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується вищевказаним домоволодінням і є єдиним володільцем та користувачем, то вважає, що має право бути визнаний власником домоволодіння за набувальною давністю, у зв'язку із чим звернувся до суду та просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача підтримав позовні вимоги і просив суд визнати за ОСОБА_9 право власності за набувальною давністю на будинок з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, так як вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваливши нове рішення, яким визнати за ОСОБА_6 право власності за набувальною давністю на житловий будинок по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача про визнання за ним права власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку, що дані вимоги є не доведеними, а позивач не довів того, що є добросовісним набувачем, оскільки йому було відомо про належність спірного домоволодіння на праві приватної власності відповідачу.

При цьому, колегією суддів за матеріалами справи установлено, що з рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19.01.2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті особи - Руськополянська сільська рада Черкаського району, нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Ворона О.О. про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння дійсним та визнання права власності на домоволодіння вбачається, що 15 серпня 1997 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 була укладена домовленість, згідно якої ОСОБА_8 передав ОСОБА_6 належний йому житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1, а останній передав відповідачу грошові кошти в сумі 1400 доларів США, проте сторони не дійшли згоди по укладеній письмовій угоді купівлі-продажу спірного будинку і його нотаріального посвідчення. Оскільки момент вчинення такого правочину пов'язується з нотаріальним посвідченням та реєстрацією у виконкомі місцевої Ради народних депутатів, тому він не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін, а тому в позові ОСОБА_6 судом було відмовлено ( а. с. 5 - 6).

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22.07.2015 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін ( а. с. 7 - 8).

Відповідно до довідки виконкому Руськополянської сільської ради Черкаського району від 31.08.2015 року № 1144, ОСОБА_6 проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 з серпня 1997 року і по час, коли була видана довідка ( а. с. 10).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 серпня 1997 року відповідач ОСОБА_8 є спадкоємцем 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.30), а відповідно до договору дарування від 12 березня 1997 року відповідачу ОСОБА_8 належить інша 1/2 частина даного житлового будинку (а.с.31), тобто відповідач є єдиним власником даного житлового будинку. Даний факт зареєстровано у органах БТІ у 1997 році, відповідно до чинного на той час законодавства щодо реєстрації нерухомого майна.

Також, в матеріалах справи міститься копія розписки ОСОБА_8 про отримання ним коштів у сумі 3709 грн., що еквівалентно 1400 доларів США, від ОСОБА_6 за продаж будинку АДРЕСА_2 (а.с.59).

Відповідно до копії довіреності та копії заяви ОСОБА_8 адресованої до Руськополянської сільської ради 06.02.1999 року встановлено, що ОСОБА_8 довіряв своїй матері ОСОБА_11 завірити документи по продажу даного будинку і просив сільську раду переоформити землю на ОСОБА_6, якому продав будинок (а.с.60-61).

На підставі ч. 1 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння, що у даному випадку доведено матеріалами справи та не оспорюється сторонами.

А тому, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів, що є добросовісним набувачем, оскільки йому було відомо про належність спірного домоволодіння на праві приватної власності відповідачу, тобто позивач ОСОБА_6 знав про відсутність у нього жодної підстави для набуття права власності на домоволодіння, оскільки він неодноразово звертався до відповідача з вимогою укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірного будинку, та отримував відмову щодо цього, є вірним та ґрунтується на наявних доказах у справі, і дані обставини свідчать про те, що положення ст.344 ЦК України не поширюються на дані спірні правовідносини між сторонами.

З врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа - Руськополянська сільська рада про визнання права власності за набувальною давністю - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :