Справа № 135/1455/16-ц
Провадження № 2/135/266/16
03.10.2016 року м. Ладижин
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Патраманського І.О.,
за участю секретаря Ступак Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду у місті Ладижин Вінницької області позовну заяву ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,
ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» і просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 20 158,91грн. та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 87 224,28грн.; судові витрати у розмірі 872,24 грн.
На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що в період з травня 2007 року по серпень 2014року вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «ЛЗСЦ», звідки 08 серпня 2014 року була звільнена за власним бажанням. При звільненні відповідач не виплатив їй нараховану зарплату в сумі 20 158,91 грн.
У звязку з чим вона також має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 87 224,28грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.
Вказані вище спірні відносини регулюються КЗпП України, Законом України «Про оплату праці».
У відповідності дост. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу.
Згідност. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до змісту ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи -по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Відповідно до положень пункту другого та восьмого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, у тому числі нарахування середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Крім того суд констатує, що відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
В силу ч. 1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
У судовому засіданні встановлено, що у період з 16.05. 2007 року по 08.08. 2014року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «ЛЗСЦ». Згідно наказу №38к від 08.08.2014 року була звільнена за власним бажанням.
Як видно зі справи, у день звільнення ОСОБА_1 була на роботі, проте відповідач ПАТ "ЛЗСЦ " не провів з нею розрахунку по заборгованості із заробітної плати у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу і не виплатив нараховану їй зарплату в сумі 20 158,91 грн.
ПАТ "ЛЗСЦ " не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про відсутність своєї вини у затримці розрахунку при звільнені з роботи ОСОБА_1
Між сторонами відсутній спір про розмір вказаної заборгованості по заробітній платі, що підтверджується довідкою про заборговану заробітну плату за підписом т.в.о. генерального директора ПАТ «ЛЗСЦ».
На момент подання позову до суду відповідач так і не розрахувався із позивачкою у повному обсязі, у звязку з чим вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 87 224,28грн. за період з 09.08.2014року по 12.08.2016року.
Ці факти підтверджуються сукупністю доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Із копії трудової книжки серії АС №145564 від 05.10.1998 року видно, що ОСОБА_1 16.05.2007 року прийнята на роботу до ПАТ "ЛЗСЦ ", а 08.08.2014 року звільнена за власним бажанням згідно наказу №38-к від 08.08.2014року.
Із довідки № 043-10 від 23.11.2015року виданої ПАТ "ЛЗСЦ " за підписом т.в.о. генерального директора ОСОБА_2, видно, що у відповідача перед позивачем сума заборгованості по заробітній платі становить 20 158,91грн.
Із довідки про середньоденну заробітну плату № 043-15 від 23.11.2015року, виданої ПАТ "ЛЗСЦ " за підписом т.в.о. генерального директора ОСОБА_2, видно, що середньоденна заробітна плата за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню(червень-липень 2014р.) становить 172,38грн.
Із розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, проведеного позивачем, видно, що кількість днів затримки розрахунку складає:
- із 09.08.2014р. по 31.12.2014р. 102 робочі дні у 2014 році;
- із 01.01.2015р. по 31.12.2015р. 251 робочий день у 2015році;
- із 01.01.2016р. по 12.08.2016р. 153 робочих дня.
Загалом за весь період затримки розрахунку: 102+251+153= 506 днів.
506 днів * 172,38 грн. = 87 224,28грн.
Даний розрахунок суд бере до уваги, оскільки він не суперечить закону і не оспорений відповідачем.
Таким чином, із ПАТ "ЛЗСЦ" підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 78 877 грн.80коп. (729* 108,2= 78 877,80)грн.
Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібранні із дотриманням чинного законодавства, ніким не оскаржувались та не суперечать один одному.
Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги викладене вище, суд вважає, що в діях відповідача вбачається порушення законодавства про працю.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що порушене право позивача, яке полягає у затримці виплати при звільненні всіх сум, що належать йому від підприємства, підлягає відновленню шляхом стягнення з ПАТ "ЛЗСЦ" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягають задоволенню.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню в дохід держави із відповідача.
На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про оплату праці», п. 6, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», п. п. 2,5,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, ст.ст. 24-1, 40, 44, 47, 83, 95, 116, 117, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 3, 4 8, 10,11, 18, 57, 60, 88,169,208,209,212215,218 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 20 158(двадцять тисяч сто пятдесят вісім) гривень 91 копійку.
Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» на користь держави судовий збір в сумі 551(пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.
Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЛАДИЖИНСЬКИЙ ЗАВОД СИЛІКАТНОЇ ЦЕГЛИ» на користь ОСОБА_1 872(вісімсот сімдесят дві) гривні 24 копійки, сплаченого нею судового збору.
Рішення в частині стягнення заробітної плати, відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити до негайного виконання в межах суми платежу, але не більше ніж за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії з додержанням вимог ст. 229 ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя