Справа №587/114/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Дашутін І. В.
Номер провадження 22-ц/788/1673/16 Суддя-доповідач - Рибалка В. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська»

про розірвання договору оренди землі та стягнення сум заборгованості по орендній платі,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 72 га, кадастровий номер 120060036, що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області. 08 січня 2005 року між позивачкою та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстровано 27 листопада 2006 року в Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» за № 35. За цим договором позивачка надала спірну земельну ділянку відповідачу у користування строком на 5 років на умовах сплати останнім орендної плати у розмірі 442 грн., що становить 1,5 % від грошової оцінки земельного паю (29466 грн. 74 коп.), яка має вноситися до 30 числа останнього у звітному періоді місяця і обчислюватися з урахуванням індексів інфляції. Додатковим договором, укладеним сторонами 01 січня 2009 року та зареєстрованим 04 жовтня 2010 року за № 34, збільшено строк оренди до 10 років та визначено річну орендну плату в розмірі 1083 грн. 75 коп., що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю). Земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно з актом приймання - передачі від 28 листопада 2006 року. 28 листопада 2013 року згідно з видатковими касовими ордерами №281138 та №281139 ОСОБА_5 виплачено 3425 грн. 78 коп. орендної плати за 2011-2013 роки.

Сторони належним чином повідомленні про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629, ч.ч.1, 2 ст. 651 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", який є спеціальним законом і пріоритетним перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі").

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як встановлено ст.ст. 15, 21 вказаного Закону, однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата на землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частина 1 ст. 27 Закону передбачає, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 30, 32 Закону України "Про оренду землі", зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 36 цього Закону, у разі невиконання зобов'язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом "д" ст. 141 ЗК України як підстава для припинення права користування земельною ділянкою передбачена систематична несплата орендної плати.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені норми матеріального права і умови договору, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про розірвання договору оренди землі.

З матеріалів справи вбачається і цього не спростовує позивачка, що орендна плата за 2013 рік була їй виплачена своєчасно і у повному обсязі. Орендна плата за 2011 і за 2012 роки хоча й несвоєчасно, але виплачена позивачці у повному обсязі. Вказана обставина дає підстави для висновку про несвоєчасність виплати, а не про систематичну несплату орендної плати, про що йдеться у п. "д" ст. 141 ЗК України.

Слід зазначити, що названі обставини свідчать про неналежне виконання у певний період відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором (тобто виконання з порушенням строків), проте, такі порушення з боку відповідача не дають підстав для кваліфікації його поведінки як невиконання взятих на себе зобов'язань за договором, про що зазначається у ст.ст. 30, 32 Закону України "Про оренду землі" .

Не можна визнати обґрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що ухвалене у справі рішення не відповідає правовим висновкам, зробленим у постанові Верховного Суду України № 6-146цс12 від 12 грудня 2012 року. При цьому слід зазначити наступне.

Зі змісту названої постанови Верховного Суду України вбачається, що у названій справі, відмовляючи у задоволенні вимог про розірвання договору оренди землі, апеляційний суд виходив з того, що лише та обставина, що орендар затримав виплату орендної плати за 2010 рік на 17 днів не є підставою для розірвання договору оренди землі, оскільки не свідчить про систематичне порушення умов договору в частині несплати орендної плати.

Проте, скасовуючи ухвалу суду касаційної інстанції та передаючи справу на новий касаційний розгляд, Верховний Суд України у своїй постанові від 12 грудня 2012 року зазначив, що аналіз ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" та п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України дає підстави для висновку, що у справі, яка переглядається, суд касаційної інстанції залишив поза увагою положення п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України та дійшов помилкового висновку про те, що ці положення закону не вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Таким чином вбачається, що Верховний Суд України у своїй постанові № 6-146цс12 від 12 грудня 2012 року виходив з того, що аналіз вищеназваних норм права дає підстави для висновку про те, що розірвання договору оренди землі можливе лише у випадку систематичної несплати орендної плати.

В той же час позивачка як на підставу для розірвання договору посилається на несвоєчасну сплату орендної плати (затримку) і вважає, що це є підставою для розірвання договору оренди. При цьому посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-146цс12 від 12 грудня 2012 року, і вважає, що підставою для розірвання спірного договору оренди є не систематична несплата орендної плати, а затримка у виплаті орендної плати. Такі твердження позивачки колегія суддів вважає помилковими.

Названі вище норми права та правова позиція Верховного Суду України № 6-146цс12 пов'язують підставу розірвання договору оренди землі лише з систематичною несплатою орендної плати, а не з затримкою її виплати.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність факту систематичного невиконання відповідачем договірних зобов'язань, який міг би бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

За таких обставин в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: