Справа № 761/877/15-ц
Провадження №2/761/415/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Паночко О.М., Анісковець Г.С.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

30.07.2014 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просив: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 2 461 600,00 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 02.09.2010 року вона надала відповідачу позику в розмірі 200 000,00 доларів США строком до 01.01.2011 року, що підтверджується розпискою. Також 05.11.2012 року позивачка надала відповідачу позику в розмірі 65 600,00 гривень строком до 28.12.2012 року, що підтверджується розпискою. Однак до теперішнього часу відповідач кошти не повернув. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами позики, яка станом на 29.07.2014 року за договором позики від 02.09.2010 року становить 2 396 000,00 грн. (за офіційним курсом НБУ) та 65 600,00 грн., а всього 2 461 600,00 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11.11.2014 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в розмірі 2 461 600 (два мільйони чотириста шістдесят одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 12.01.2015 року скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

06.02.2015 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог за якою позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 3 629 345,26 грн.

У позовні вимоги включену суму отриману за розписками, що становить 3 161 547,40 грн. (200 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 19.01.2015 року), три відсотки річних на вказану суму за період з 01.01.2011 року по 19.01.2015 року, що становить 24 328,77 доларів США та за офіційним курсом НБУ станом на 19.01.2015 року становить 384 582,80 грн.; борг за розпискою в сумі 65 000,00 грн., три проценти річних на вказану суму нараховані за період з 28.12.2012 року по 19.01.2015 року, що становить 4 022,88 грн. та індекс інфляції на вказану суму за період з 28.12.2012 по 31.12.2014 року в сумі 79 192,18 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених вимог та просили відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що в розписці на суму 65 000,00 грн. не вказано, що кошти отримані у позивача. Сума 200 000,00 доларів США не була надана позивачем, а розписка написана в той період, коли відповідач перебував в СІЗО і оскільки відповідача запевняли, що якщо він напише розписку, то відразу йому допоможуть з правовою допомогою по кримінальній справі, він її підписав, проте кошти не передавались. Крім того відповідач та його представник зазначили, що позивачем пропущено трирічний строк на звернення до суду з позовними вимогами, а тому також враховуючи вказану обставину просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено в судовому засіданні, 02.09.2010 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав від ОСОБА_4 в борг гроші в сумі 200 000,00 доларів США строком до 01.01.2011 року, що підтверджується відповідною розпискою.

Так як відповідач в судовому засіданні заперечував факт отримання коштів за розпискою, суд визнав явку позивача в судове засідання обов'язковою для з'ясування обставин передачі коштів. Проте позивач в судове засідання на неодноразові виклики не з'явилась, через представника направила до суду нотаріально посвідчену заяву в якій зазначила, що вказана сума накопичилась за період 2008-2010 роки, коли відповідач отримував в позику кошти, а потім накопичилась значна сума, вона попросила відповідача написати розписку, що він і зробив. Дата була вказана за його бажанням.

В той же час відповідач в судовому засіданні пояснив, що він для власних потреб не позичав вказаних коштів, кошти надавались для купівлі нерухомості для позивача.

Проте в судовому засіданні не було доведено належними та допустимими доказами, що вказані в розписці кошти не були отримані відповідачем.

Відповідач заявив про застосування строків позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що у відповідності з положеннями ст.264 ЦК України позовна давність переривалася так як позивачем було пред'явлено 30.12.2013 року позов до Святошинського районного суду м.Києва, оскільки позивач вважала, що відповідач проживає на території Святошинського району м.Києва, що підтверджується розміщеною в інтернеті інформацією. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12.02.2014 року позовну заяву було повернуто позивачу у зв'язку з порушенням правил підсудності. А тому підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності відсутні, пропущено строк позовної давності з поважних причин та підлягає поновленню.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

За змістом статті 257, частини другої статті 264, частин четвертої, п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України, частини першої статті 118, частини першої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 2 грудня 2015 року N 6-895цс15, яка є обов'язковою для застосування судом.

А тому, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, подача позову до суду з порушенням правил підсудності не перериває перебіг строку позовної давності, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення строків звернення до суду, а тому в зв'язку з пропущенням строків позовної давності позовні вимоги про стягнення коштів за розпискою від 02.09.2010 року не можуть бути задоволені.

Крім того, 05.11.2012 року ОСОБА_2, який проживає в АДРЕСА_1 отримав в борг гроші в сумі 65 600,00 грн. строком до 28.12.2012 року, що підтверджується відповідною розпискою.

У розписці не вказано, що кошти отримані у ОСОБА_4

Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки за умовами ст.1046 ЦК України визначення позикодавця є істотною умовою договору, яка в даному випадку відсутня, не визначено обов'язку ОСОБА_2 повернути вказану суму ОСОБА_4, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення коштів за розпискою від 05.11.2012 року.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі N 6-1967цс15.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст.3, 88, 10, 11, 57-60, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відхилити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Г.Притула