справа № 208/7061/15-ц
№ провадження 2/208/275/16
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2016 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., при секретареві Шешуревої Я.І.,

За участю:

- представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_2,

- відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності.

У своєму позові позивач просить суд в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 610015,81 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 549 390, 21 грн., сума заборгованості за відсотками 60 625,60 грн.., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру № 49, яка знаходиться у Дніпропетровській області, місто Дніпродзержинськ, вулиця Спортивна, будинок № 31, та має загальну площу 45,5 кв.м., житлову площу 30,1 кв.м., що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 15.08.2008 року та зареєстровано в реєстрі № 3071, шляхом визнання права власності на нього за ОСОБА_4 акціонерним товариством «Дельта Банк»; визнати за ОСОБА_4 акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру № 49, яка знаходиться у Дніпропетровській області, місто Дніпродзержинськ, вулиця Спортивна, будинок № 31.

У своєму позові представник позивача посилався на те, що 15 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитним договір № 0312/0808/71-231, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 31 500 доларів США з розрахунком 12,5% річних на строк по 14.08.2023 року. 25 травня 2012 року між ОСОБА_4 акціонерним товариством «СведБанк» та ОСОБА_4 акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, АТ «Сведбанк» передає АТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобовязань АТ «ДельтаБанк» набув право вимоги по кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_3 за договором іпотеки № 0312/0808/71-231-Z від 15.08.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру 49, яка знаходиться у Дніпропетровській області, місто Дніпродзержинськ, вулиця Спортивна, будинок № 31, та має загальну площу 45,5 кв.м., житлову площу 30,1 кв.м., що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 15.08.2008 року та зареєстровано в реєстрі № 3071. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобовязання не виконані, у звязку з чим станом на 28 липня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 610 015,81 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 549 390,21 грн., сума заборгованості за відсотками 60 625,60 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові. Просив суд задовольнити позовні вимоги та в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 610015,81 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 549 390, 21 грн., сума заборгованості за відсотками 60 625,6о грн.., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру № 49, яка знаходиться у Дніпропетровській області, місто Дніпродзержинськ, вулиця Спортивна, будинок № 31, та має загальну площу 45,5 кв.м., житлову площу 30,1 кв.м., що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 15.08.2008 року та зареєстровано в реєстрі № 3071, шляхом визнання права власності на нього за ОСОБА_1 акціонерним товариством «Дельта Банк»; визнати за ОСОБА_1 акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру № 49, яка знаходиться у Дніпропетровській області, місто Дніпродзержинськ, вулиця Спортивна, будинок № 31.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволені позову. В судовому засіданні посилався на обставини викладені в запереченні на позов. Зазначив, що згідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуто нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті, за умови, що таке майно використовується як місце постійного проживання позичальника, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

В судовому засіданні встановлено, що 15 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0312/0808/71-231, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 31 500 доларів США з розрахунком 12,5% річних на строк по 14.08.2023 року, що вбачається з наданого суду договору.

25 травня 2012 року між ОСОБА_1 акціонерним товариством «СведБанк» та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, АТ «Сведбанк» передає АТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобовязань АТ «ДельтаБанк» набув право вимоги по кредитному договору.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_3 за договором іпотеки № 0312/0808/71-231-Z від 15.08.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру 49, яка знаходиться у Дніпропетровській області, місто Дніпродзержинськ, вулиця Спортивна, будинок № 31, загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 15.08.2008 року та зареєстровано в реєстрі № 3071, що вбачається з іпотечного договору.

В судовому засіданні встановлено, що позичальник, тобто відповідач ОСОБА_3, умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору, що не заперечується відповідачем.

Так, зобовязання на даний час не виконані, у звязку з чим станом на 28 липня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 610 015,81 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 549 390,21 грн., сума заборгованості за відсотками 60 625,60 грн., що вбачається з розрахунку заборгованості.

Згідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно до вимог ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Відповідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно до вимог ч.2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до частини третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Частиною 3 указаної статті установлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

У пункті 12.1 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріусу та застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п. 12.3 спірного договору звернення стягнення на предмет іпотеки за застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до п.12.3.1, п.12.3.2 договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи викладене, не підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення його вимог у спосіб, який визначено останнім, а саме шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки, оскільки такий спосіб є позасудовим способом врегулювання такого питання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 33, 36, 37, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 392, 509, 512, 514-517, 525, 526, 575, 611, 612, 625, 629, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін апеляційної скарги з дня його проголошення.

Суддя Похваліта С. М.