Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення боргу, треті особи на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

в с т а н о в и в:

В грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого 12 січня 2016 року, просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на свою користь грошові кошти у вигляді заробітної плати в сумі 4226 грн. 38 коп., які знаходяться на картковому рахунку № 4980001, відкритому на ім»я ОСОБА_5 відповідно до Договору про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток та комплексного обслуговування фізичних осіб резидентів України від 06.02.2015 року; стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на свою користь грошові кошти у вигляді заробітної плати в сумі 1293 грн. 67 коп. які не було зараховано усупереч розпорядження ПАТ «СК «Грандвіс» на картковий рахунок № 4980001, відкритий на імя ОСОБА_5 відповідно до Договору про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток та комплексного обслуговування фізичних осіб резидентів України від 05.02.2015 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_5 зазначає, що 06 серпня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» безпідставно, в порушення

вимог Договору, не зарахував на його картковий рахунок заробітну плату за липень 2015 року, яка надійшла від ПАТ «СК «Грандвіс», чим позбавив його права вчасно отримати заробітну плату та поставив його в скрутне матеріальне становище. Крім того, позивач вказує, що на його картковому рахунку станом на 01.08.2015 року залишились кошти у вигляді заробітної плати за квітень-червень на загальну суму 4226 грн. 38 коп., які отримати через банкомати виявилось неможливими через їх заблокування.

Позивач неодноразово звертався за розясненнями до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо ускладнень в отриманні заробітної плати через платіжні термінали банку, проте відповіді не отримав.

ОСОБА_5 стало відомо, що НБУ визнав ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» неплатоспроможним. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію, якій делеговані повноваження тимчасового адміністратора банку. За інформацією сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, виплати вкладникам банку розпочались з 04.11.2015 року через ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», проте звернувшись до ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_5 дізнався, що в переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, його імя відсутнє, у звязку з чим він звернувся з відповідною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і на момент звернення до суду відповіді не отримав.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_5 заборгованість в сумі 5520 грн. 05 коп. та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 1102 грн. 39 коп., а всього 6622 грн. 44 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб свої зобовязання, встановлені ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», перед ОСОБА_5, який є вкладником неплатоспроможного банку, виконав в повному обсязі, оскільки 29.12.2015 року з поточного рахунку ОСОБА_5 списано кошти гарантовані до виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 4226 грн. 38 коп., що підтверджується випискою по рахунку, і зазначену суму ОСОБА_5 отримав через банк агент ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі. Тому апелянт вважає, що на день ухвалення рішення у справі позивачем отримано за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб весь залишок коштів, що знаходився на його поточному рахунку.

Крім того, зазначає, що чинним законодавством встановлений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, а задоволення таких вимог кредиторів здійснюється за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені чинним законодавством України.

Банк стверджує, що платіжні доручення, на які посилається ПрАТ «СК «Грандвіс» про перерахування заробітної плати працівникам ПрАТ «СК «Грандвіс» за липень 2015 року з його рахунку, відкритого в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на карткові рахунки працівників ПрАТ «СК «Грандвіс», (у тому числі і на рахунок ОСОБА_5М.) на виконанні у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не перебували та не перераховувались з рахунку ПрАТ «СК «Грандвіс» на картковий рахунок позивача. Як убачається з виписки по особовому рахунку за період з 01.01.2015 року по 30.03.2016 року, суми на які посилається ПрАТ «СК «Грандвіс», не були списані з рахунку компанії, а тому апелянт вважає, що обовязок щодо повернення невиплаченої заробітної плати працівникам, зокрема і ОСОБА_7, покладається на ПрАТ «СК «Грандвіс».

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «Грандвіс» просять відхилити апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги

ОСОБА_5, представники ПАТ «СК «Грандвіс» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлениі належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 5520 грн. 05 коп. на користь ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення положень ст.ст. 525, 530, 1066 ЦК України ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не виплачує ОСОБА_5 грошові кошти у вигляді заробітної плати за квітень-травень 2015 року в сумі 4226 грн 38 коп., які зараховані ним за дорученням ПрАТ «СК «Грандвіс» на банківський рахунок позивача № 4980001, а також заробітну плату за липень 2015 року в сумі 1293 грн 67 коп., які ПрАТ «СК «Грандвіс» доручило ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зарахувати на банківський рахунок позивача шляхом направлення відповідних платіжних доручень.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що 12.09.2014 року між ПАТ АТ «Страхова компанія «Грандвіс» та АТ «Банк «Фінанси та кредит» укладений договір про розрахунково-касове обслуговування № 35287 (а.с.23-24).

05 лютого 2015 року між ПрАТ «СК «Грандвіс» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладений договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб (надання послуг по зарплатних проектах) № 5567, відповідно до умов якого банк взяв на себе зобовязання по зарахуванню заробітної плати та інших виплат працівникам товариства в безготівковому порядку на поточні рахунки (а. с. 25, 26).

Як встановлено апеляційним судом, між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 06 лютого 2015 року укладений договір про відкриття та обслуговування поточного банківського рахунку № 4980001 з виплати заробітної плати з використанням платіжної банківської картки (а. с. 5).

Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не заперечував.

З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що правлінням Національного банку України 17 вересня 2015 року прийнята постанова № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 від 17 вересня 2015 року у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» запроваджено тимчасову адміністрацію строком з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року включно.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та інші, непередбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до п. 4 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно п. п. 6, 16 ст. 2 вищевказаного Закону, ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. ч. 2, 3, 5 ст. 27 вказаного Закону, в редакції, що діяла на час ухвалення рішення, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. ч. 1, 3 - 5 ст. 34 Закону, Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду.

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом урегулювання.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 36 Закону передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно п. п. 1-3, 5 ч. 5, п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку.

4) нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами.

Приписами п.п. 1-3 ч. 2 ст. 37 Закону визначено, що уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Згідно ст. 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшення ліквідаційної маси.

Згідно ч. 1 ст. 52 зазначеного Закону, кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобовязання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоровю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до п.1 ч. 6 ст. 36 цього Закону, та щодо покриття Фонду, передбачених у п. 17 ч. 5 ст. 12 цього Закону; вимоги вкладників фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на імя яких заблоковано (кріс фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції не враховано, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дія якого поширювалась на спірні правовідносини сторін на час ухвалення рішення суду і який, як спеціальний, є пріоритетним по відношенню до інших нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, забороняє задовольняти вимоги кредиторів банку з моменту введення тимчасової адміністрації.

Після введення тимчасової адміністрації у банку ОСОБА_5 мав право на отримання коштів, що перебували на його банківському рахунку, у порядку, визначеному вказаним спеціальним Законом.

Як встановлено апеляційним судом, 29 грудня 2015 року з поточного рахунку ОСОБА_5 списано кошти, гарантовані до виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 4226 грн. 38 коп., що підтверджується наданою випискою по рахунку позивача, і які останній отримав через банк-агент ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі Апеляційним судом у справі оголошувалась перерва для надання можливості позивачеві надати документальні докази, зокрема довідку з банку «ПУМБ» на спростування зазначених обставин. Проте, представником позивача апеляційному суду не було представлено ніяких належних і допустимих документальних доказів, які б спростували факт отримання позивачем 4222 грн. 38 коп. через банк-агент «ПУМБ» (а.с.53-54).

Крім того, як вбачається з виписки по особовому рахунку ОСОБА_5, за період з 01 січня 2015 року по 17 травня 2016 року, кошти в розмірі 1293 грн. 67 коп., належні ОСОБА_5, не були списані з рахунку ПрАТ «СК «Грандвіс», а тому не зараховувались на його картковий рахунок (а.с.55-60). Відтак, вимоги позивача до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є необґрунтованими.

З огляду на обставини справи та наведені положення закону, в тому числі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково стягнув з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивача ОСОБА_5 4226 грн. 38 коп.

Зазначені обставини, які є суттєвими для справи, не були належним чином досліджені судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення спору, а тому згідно до ст.309 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_5 у задоволенні його позову до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає стягненню сплачений судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 606 грн. 32 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 606 грн. 32 коп. за апеляційний розгляд справи.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: