АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Саліхова В.В., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 .

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії та стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №758/4480/13-ц
№ апеляційногопровадження:22-ц-796/2016/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Трегубенко Л.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач, ОСОБА_3, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії та стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 січня 2012 року, виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою, реєстр № 3-203, вона є власницею 2/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Власником 3/5 частин цього будинку є відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 грудня 2002 року, виданого Третьою київського державною нотаріальною конторою, реєстр №2-3203.

Між співвласниками так склалося раніше, що в цьому будинку, відповідно до технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації від 22 вересня 2000 року (відкоригованого станом на 18 травня 2001 року), вона займає по 1-му поверху наступні приміщення: 3-2 (житлове) - площею 15,4 кв. м; по мансарді: 4-2 (житлове) - площею 13,9 кв. м, всього загальною площею приміщень 29,30 кв. м, а відповідач - по 1-му поверху: І (коридор) - площею 5,8 кв. м, 1-1 (коридор) - площею 7,0 кв. м, 1-2 (підсобне приміщення) - площею 4,4 кв. м, 1-3 (житлова кімната)- площею 10,7 кв. м; по мансарді: 2-1 (житлова кімната) - площею 10,3 кв. м, І (кухня) - площею 6,3 кв. м, всього загальною

площею приміщень 44,50 кв. м.

Однак, відповідач усупереч вимогам ст. 360 ЦК України не виконує свої обов'язки щодо утримання та збереження спільного майна, не проводить ремонти, не проживає там і не з'являється, ця частина будинку знаходиться в дуже занедбаному, аварійному стані.

Технічно незадовільний стан частини будинку, що знаходиться в користуванні відповідача, безпосередньо впливає на технічний стан її частини будинку, з'явились тріщини у стінах та фундаменті, осипається штукатурка, протікає дах, гниє деревина крокв, вивітрюється та вимивається розчин зі швів цегляної кладки та інше, що змушує для відновлення робити ремонт, проводити утеплення стін, відновлювати штукатурне покриття стін, лагодити дах від протікання, боротися зі шкідниками (щури та миші), доглядати за прибудинковою територією (земельною ділянкою), у тому числі за відсутністю сторонніх осіб.

Наведені обставини підтверджує висновком № 11/-03 від 11 березня 2013 року експертного будівельно-технічного дослідження Українського центру судових експертиз, проведеним за дорученням ТОВ «Бюро судових експертиз», на її замовлення.

До матеріальної шкоди відносить витрати, пов'язані з дослідження на підставі договору про проведення дослідження № 88 від 25 лютого 2013 року з ТОВ «Бюро судових експертиз» в сумі 10000 гривень та договору про надання правової допомоги № 1-03/2013 від 25 березня 2013 року в сумі 3200 гривень та судові витрати у сумі 458 гривень.

Позивач просила зобов'язати відповідача належно утримувати та не допускати руйнування приміщень будинку, що знаходяться в її користуванні, здійснити дії по зниженню експлуатаційних навантажень, підсиленню експлуатаційних властивостей конструкцій шляхом проведення капітального ремонту елементів житлової будівлі АДРЕСА_1, а саме приміщень, що позначені в Технічному паспорті Київського міського бюро технічної інвентаризації від 22 вересня 2000 року (відкоригованого станом на 18 травня 2001 року), на по поверховому плані 1 поверху - літер «А» під номерами: 1 (площею 5,8 кв. м), 1-1 (площею 7,0 км. м), 1,2 (площею 4,4 кв. м), 1-3 (площею 10,7 кв. м), та на по поверховому плані мансарди - літера «А» під номерами: 1 (площею 6,3 кв. м), 2-1 (площею 10,3 кв. м), та відшкодувати витрати від проведення дослідження в сумі 10000 гривень, на правову допомогу в сумі 3200 гривень та оплату судового збору в сумі 458 гривень 80 копійок.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії та стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася за останнім відомим місцем проживання, про те поштове повідомлення повернулося за закінченням строку зберігання, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, житловий будинок АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності, з яких: позивачу - 2/5 частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 січня 2012 року, виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою, реєстр № 3-203, відповідачу - 3/5 частин цього будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 грудня 2002 року, виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою, реєстр № 3203 ( а. с. 9, 10).

Учасники спільної часткової власності мають право на частку у праві власності на майно, а не на конкретно визначену частку в майні (ч. 1 ст. 356 ЦК).

Тобто, спільна часткова власність характеризується множинністю суб'єктів і єдністю об'єкта. Відповідно до цієї концепції кожному із співвласників спільної часткової власності не може належати частка самого майна.

Ідея спільної часткової власності в тому й полягає, що майно належить усім співвласникам одночасно, тому зменшення майна внаслідок його пошкодження тягне наслідки щодо всіх співвласників, а не одного чи кількох із них, при цьому зменшується об'єкт права власності, а не частки співвласників.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Положення ч. 4 ст. 357 ЦК визначають, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до правової позиції Верховний Суд України, наведеній у постанові від 03.04.2013 року в справі № 6-12цс13, до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює сааме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Відтак, домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок.

Ще попередні співвласники житлового будинку, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, відповідно до ідеальних часток домовились про користування конкретними його приміщеннями у натурі.

Відповідно до Технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації від 22 вересня 2000 року (відкоригованого станом на 18 травня 2001 року), позивач займає по 1-му поверху наступні приміщення: 3-2 (житлове) - площею 15,4 кв. м; по мансарді: 4-2 (житлове) - площею 13,9 кв. м, всього загальною площею приміщень 29,30 кв. м, а відповідач - по 1-му поверху: І (коридор) - площею 5,8 кв. м, 1-1 (коридор) - площею 7,0 кв. м, 1-2 (підсобне приміщення) - площею 4,4 кв. м, 1-3 (житлова кімната)- площею 10,7 кв. м; по мансарді: 2-1 (житлова кімната) - площею 10,3 кв. м, І (кухня) - площею 6,3 кв. м, всього загальною площею приміщень 44,50 кв. м ( а. с. 11-16).

Крім того, частина приміщень будинку, що знаходяться в користуванні позивача, додатково обкладена цеглою, має в наявності не узаконені приміщення, за поясненнями представника, це зроблено попередніми співвласником, зокрема, по 1 поверху: 3-1 (житлове), площею 9.1 кв. м, 3-3 (кухня), площею 12,4 кв. м, 3-4 (санвузол), площею 2,6 кв. м, II тамбур, площею, 3,3 кв. м, по мансарді: 4-1 (житлове), площею 12,8 кв. м, 4-3 (підсобне), площею 15,4 кв. м ( а. с. 13).

На даний час сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування як земельною ділянкою, так і житловим будинком, що належить їм на праві спільної часткової власності, спір з і цих питань знаходиться на розгляді в суді.

Позивач, посилаючись на норми ст. 360 ЦК України, зазначає, що з моменту надбання права власності на частку будинку відповідач не виконує свої обов'язки щодо утримання та збереження спільного майна, не проводить ремонти, ця частина будинку знаходиться в дуже занедбаному, аварійному стані, що безпосередньо впливає на технічний стан частини будинку, якою користується вона, з'явились тріщини у стінах та фундаменті, осипається штукатурка, протікає дах, гниє деревина крокв, вивітрюється та вимивається розчин зі швів цегляної кладки та інше, що змушує для відновлення робити ремонт, проводити утеплення стін, відновлювати штукатурне покриття стін, лагодити дах від протікання тощо.

У підтвердження позовних вимог позивач наводить висновок № 11/-03 від 11 березня 2013 року експертного будівельно-технічного дослідження Українського центру судових експертиз, проведеним за дорученням ТОВ «Бюро судових експертиз», на її замовлення, без повідомлення та присутності відповідача, за яким, у відповідності до положень:

- розділів 1 (таблиця 1), 2 (таблиця 2), 4 (таблиця 6) та розділу 7 (таблиця 8) «Методических рекомендаций по обследованию некоторых частей зданий (сооружений) и их конструкций», затверджених спільним наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України та Держнарлядохоронпраці України від 27 листопада 1997 року за №32/288 та від 30 березня 1998 року за №62/48;

- пунктів 4.2.2. (таблиця 1) та 4.4. «Рекомендацій з обстеження і оцінки технічного стану житлових будинків перших масових серій» (розроблених НДІ будівельних конструкцій за участі НДІ проектконструкція та введених в дію з 10 квітня 2000 року);

- пунктів 5.3., 5.4. (таблиця 1) Стандарту СОУ ЖКХ 75.11 - 35077234, 0015:2009 «Житлові будинки. Правила визначення фізичного зносу житлових будинків» ( прийнято та надано чинності наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 03 лютого 2009 року №21);

- пунктів 4.13 та 4.14 «Правил обстеження, оцінки технічного стану та паспортизації виробничих будівель та споруд», затверджених спільним наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України та Держнаглядохоронпраці України від 27 листопада 1997 року за № 32/288 (із змінами, внесеними згідно з наказом Держбуду №184/140 від 28 липня 1999 року, Державного комітету України з питань будівництва та архітектури №28/+28 від 04 лютого 2005 року, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства № 53/75 від 15 лютого 2007 року,

стан частини несучих і огороджуючих конструкцій житлової будівлі ( приміщень першого поверху 1 (площею 5,8 кв. м), 1-1 (площею 7,0 кв. м), 1-2 (площею 4,4 кв. м), 1-3 (площею 10,7 кв. м) та мансардного поверху 2-1 (площею 10,3 кв. м) по АДРЕСА_1 характеризується як непридатний для нормальної експлуатації.

Оскільки в будівлі мають місце конструктивні елементи, які відповідають не придатному для експлуатації стану конструкцій /категорія III/, технічний стан всієї будівлі (приміщень першого поверху І (площею 5,8 кв. м), 1-1 (площею 7,0 кв. м), 1-2 (площею 4,4 кв. м), 1-3 (площею 10,7 кв. м), та мансардного поверху 2-1 (площею 10,3 кв. м) по АДРЕСА_1 слід оцінювати як не придатний для нормальної експлуатації, при якому:

- конструкції будівлі характеризуються наявністю значних дефектів та пошкоджень і при цьому порушуються вимоги діючих норм по граничним станам 1 -ї та ІІ-ї груп;

- фактична працездатність зовнішніх стін та внутрішніх перегородок частини будівлі по -несучій здатності значно знизилась;

- на момент дослідження відсутні небезпека обрушення конструкцій та загроза безпеки працівників, але у разі не виконання робіт по зниженню експлуатаційних навантажень та підсиленню або відновленню експлуатаційних властивостей конструкцій, в майбутньому не виключається імовірність настання граничного стану по міцності з подальшим обрушенням цих конструкцій;

- подальша нормальна експлуатація елементів будівлі можлива лише при умові проведення х капітального ремонту або заміни.

За результатами проведеного візуально-інструментального огляду експерт зазначає, і що приміщення мансардного поверху 1 (площею 6,3 кв. м), фактично відсутнє.

Проведеним дослідженням встановлено, що частина житлової кімнати 4-2 мансардного поверху площею близько 4,25 кв. м розташована над приміщенням №1-3 першого поверху. Несучі та огороджуючі конструктивні елементи кімнати №1-3 сприймають та несуть статистичні і динамічні навантаження від приміщення №4-2 та мешканців даної житлової кімнати.

Враховуючи незадовільний технічний стан конструктивних елементів частини житлового будинку (в тому числі приміщення 1-3) та неналежне його утримання, що призводить до погіршення технічного стану несучих та огороджуючи конструкцій, внаслідок чого фактична працездатність зовнішніх стін та внутрішніх перегородок цієї частини будівлі по несучій здатності значно знизилась, а тому у майбутньому, у разі не своєчасного проведення робіт по підсиленню та відновленню технічного стану конструкцій, не виключається ймовірність настання граничного стану по міцності з подальшим обрушенням цих конструкцій ( а. с. 17-44).

Відповідно до досліджуваної частини експертного висновку № 11/-03 від 11 березня 2013 року, за результатами проведеного візуально-інструментального огляду експертом зазначено, що приміщення мансардного поверху 1 ( площею 6, 3 кв. м) фактично відсутнє, а також встановлено, що на відстані близько 10-35 см від зовнішньої стіни дворового фасаду будинку розташовано незакінчений будівництвом двоповерховий будинок, що в технічному паспорті від 22 вересня 2000 року, з подальшим уточненням 18 травня 2001 року, не зазначено.

Положення ст. 360 ЦК України визначають, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

За правилами цієї норми закону щодо майна, яке перебуває на праві спільної часткової власності, усі співвласники зобов'язані нести витрати щодо управління, утримання та збереження спільного майна у межах своєї частки у праві спільної часткової власності.

Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

У ст.360 ЦК України маються на увазі витрати, необхідні для належного функціонування спільного майна.

Якщо один із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_3 не зверталася з позовними вимогами про відшкодування понесених витрат необхідних для належного функціонування спільного майна.

В той же час, позивач ОСОБА_3, пред'явивши позов про зобов'язання відповідача належно утримувати та не допускати руйнування приміщень будинку, що знаходяться в її користуванні, здійснити дії по зниженню експлуатаційних навантажень, підсиленню експлуатаційних властивостей конструкцій шляхом проведення капітального ремонту елементів житлової будівлі АДРЕСА_1, а саме приміщень, що позначені в Технічному паспорті Київського міського бюро технічної інвентаризації від 22.09.2000 р. (відкоригованого станом на 18.05.2001 р.), на поповерховому плані 1 поверху - літер «А» під номерами: 1 (площею 5,8 кв. м), 1-1 (площею 7,0 км. м), 1,2 (площею 4,4 кв. м), 1-3 (площею 10,7 кв. м), та на по поверховому плані мансарди - літера «А» під номерами: 1 (площею 6,3 кв. м), 2-1 (площею 10,3 кв. м), за спірних правовідносин вибрала неналежний спосіб захисту цивільного права, що не передбачений ст. 16 ЦК України або іншим законом.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування витрат на проведення дослідження в сумі 10000 гривень, правову допомогу в сумі 3200 гривень, оплату судового збору в сумі 458 гривень 80 копійок, то в розумінні ст. ст. 22, 1166 ЦК України вони не є матеріальною шкодою, а відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: