Справа № 188/1315/15-ц
Провадження № 2/188/42/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Хандрига Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі позивач) звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 (далі відповідач 1) та ОСОБА_3 (далі відповідач 2) на користь позивача заборгованість у розмірі 92768,86 грн. за кредитним договором № PVH0AU01312308 від 25.06.2007 року та стягнути солідарно судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що за вказаним кредитним договором відповідач 1 отримав від банку кредит у сумі 44380,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 16,08 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту 25.06.2012 року, проте в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

З метою забезпечення виконання вимог кредитного договору, між позивачем та відповідачем 2 укладено договір поруки № PVH0AU01312308 від 25.06.2007 року.

Позивач стверджує. що вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, що були предявлені ним до відповідачів, виконані належним чином не були.

Позивач, посилаючись на ст.ст.526, 527, 530, 1050, 1054 Цивільного кодексу (далі ЦК) України просить стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача - 2 заборгованість, яка виникла станом на 12.06.2015 року в розмірі 92768, 86 грн. та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, його представник подав до суду 18.11.2015 року заяву про закриття провадження в звязку з набранням законної сили рішенням суду між тими же сторонами, по тому ж самому предмету і з тих же підстав (а.с.42); 03.12.2015 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити в позові, вважаючи, що позовна заява подана до суду із порушенням строку, встановленого ст.257 ЦК України (а.с.53).

Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, 03.12.2015 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити в позові, вважаючи, що позовна заява подана до суду із порушенням строку, встановленого ст.257 ЦК України (а.с.56).

Вивчивши наявні у матеріалах справи докази, заяву відповідача 1 про закриття справи та заперечення відповідачів, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до кредитного договору № PVH0AU01312308 від 25.06.2007 року відповідач 1 отримав кредит у сумі 44380,00 грн. зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків у розмірі 16,08 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту 25.06.2012 року. Кредит було надано позивачем відповідачу на придбання автомобіля ВАЗ 21107 (а.с. 13-15).

З метою забезпечення виконання вимог кредитного договору, між позивачем та відповідачем 2 укладено договір поруки № PVH0AU01312308 від 25.06.2007 року (а.с. 16).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем 1 умов зазначеного кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків та неустойки, заборгованість за ним станом на 25.10.2010 року склала 55770,78 грн.

Позивач звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2011 року стягнуто з відповідача 1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № PVH0AU01312308 від 25.06.2007 року в розмірі 55770 грн.78 коп. (а.с. 4,54), тому позивач зазначає, що в новому розрахунку заборгованості станом на 12.06.2015 року вже врахована сума, яка стягнута за вказаним рішенням. Позивачем не надано суду доказів про виконання вказаного рішення.

За розрахунком, доданим позивачем до позову, станом на 12.06.2015 року заборгованість відповідача 1 за кредитним договором становить 148539,64 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 37337,10 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 45227,09 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом 1648,92 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 64326,53 грн. Від цієї суми заборгованості позивачем віднімається сума, яка стягнута рішенням суду 55770,78 грн. і різниця становить 92768,86 грн. (а.с. 5-7).

Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 559 ЦК України передбачає наступне:

1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

2. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобовязання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

3. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

4. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Стаття 251 «Поняття строку та терміну» ЦК України визначає таке:

1. Строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

2. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

3. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 вказаної норми Закону встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що згідно п.п. 7.1 кредитного договору строк дії договору становить з 25.06.2007 року по 25.06.2012 року. Договір поруки згідно п. 16 договору поруки діє з 25.06.2007 року по 25.06.2012 року.

Відповідачі заявили про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності, зазначивши у своїх письмових заявах, що відповідно до умов кредитного договору та договору поруки строк виконання ними зобовязання перед позивачем закінчився 25.06.2012 року, відповідно строк позовної давності закінчився 26.06.2015 року.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач звернувся до суду із даним позовом лише 30.09.2015 року, тобто з пропуском строку давності для пред'явлення позову, а відповідач 1 та відповідач - 2 відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦК України подали заяви про застосування строків позовної давності, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п.7) ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Матеріали справи не містять доказів в розумінні ст.ст. 57, 58 ЦПК України, які б мали інформацію, що з відповідачем було укладено договір про збільшення позовної давності у письмовій формі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 1391,53 грн., підтверджені платіжним дорученням (а.с.1) стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, а мають бути залишені на позивачеві.

На підставі викладеного ст.ст. 251 - 257, 261, 264, 267, 530, 559, 631, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Судові витрати в розмірі 1391,53 гривень залишити на позивачеві ОСОБА_1 акціонерному товаристві «Комерційний банк «ПриватБанк».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_4