Справа № 456/1758/16-ц
Провадження № 2/456/1286/2016
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

15 вересня 2016 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бораковського В. М. ,

за участю секретаря Проців І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 29 липня 2013 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Згідно п. 1.1 Договору Позикодавець передав, а Позичальник прийняв кошти в сумі 76972,59 грн., що на день укладення даного договору за офіційним курсом НБУ еквівалентно 9630,00 доларів США, з зобовязанням повернути у визначені цим договором розмірі, строки і порядку. Позика безвідсоткова. Пунктом 1.2 Договору передбачено строк повернення позики до 31 грудня 2014р. На виконання Договору нею було передано ОСОБА_2 передбачену Договором суму позики, чим повністю виконано його умови. Однак, позичальник ОСОБА_2 в порушення умов укладеного Договору, у передбачений Договором строк не повернув їй надану йому суму позики, і по даний час дана сума залишається неповернутою. Усі спроби врегулювати даний спір в добровільному порядку були безрезультатними. Отже, основна сума боргу (сума позики), яка підлягає стягненню з відповідача на мою користь становить 76972,59 грн. Зважаючи на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому він повинен сплати їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 38948,13 грн., три проценти річних від простроченої суми 3302,44 грн., а також передбачену Договором (п.2.5.) пеню в розмірі 280951,45 грн. Загальна сума боргу становить 400174,61 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позові обставини, не заперечила проти заочного розгляду справи, та просить суд позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що відповідач не зявився в судове засідання будучи належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також беручи до уваги думку позивача, тому судом проведено заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з договору позики грошей від 29.07.2013р., який посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрований в реєстрі за №1732, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 кошти в сумі 76972,59 грн. 59 коп., що на день укладення даного договору за офіційним курсом НБУ еквівалентно 9630,00 доларам США, з зобовязанням повернути у визначені цим договором розмірі, строки і порядку. Позика безвідсоткова.

Пунктом 1.2. Договору передбачено строк повернення коштів до 31.12.2014р.

В пункті 2.5. Договору сторони передбачили, що за прострочення виконання зобовязання за цим договором позивальник виплачує пеню в розмірі 1 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення, а сума несплаченої позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.п. 8 та 9 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.5 ст. 13 ЗУ « Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року (справа №6-63 цс 13), згідно якого письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім цього, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 02 липня 2014р. (справа № 6-79 цс 14), згідно якого відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобовязання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Також, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 03 вересня 2014р. (справа №6-100 цс 14), згідно якого за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що у звязку з укладенням договору позики грошей від 20.07.2013р., між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків.

Позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за вказаним договором та не повернув у визначені в договорі терміни, а саме до 31.12.2014р., позичену суму коштів в розмірі 76972,59 грн.

Зважаючи на те, що позика на даний час залишається неповернутою, тому позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу за договором позики підлягають до задоволення.

Також, беручи до уваги, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому суд вважає вимоги позивача щодо сплати відповідачем суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми підставними і такими, що відповідають змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також умовам укладеного договору позики грошей (п.2.5. Договору).

Розрахунки індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, наведені позивачем, загальний розмір яких становить 38948,13 грн., відповідають рекомендаціям, наведеним у листі Верховного суду України №62-97р від 03.04.97 («Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ») та проведені вірно.

Наведені позивачем розрахунки трьох процентів річних, загальний розмір яких становить 3302,44 грн., також сумнівів у своїй правильності не викликають.

Позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені суд вважає підставними та законними, зважаючи на вимоги ст.ст. 549-551 ЦК України та п. 2.5. Договору позики грошей. Розрахунок розміру пені позивачем також проведено правильно, відповідно до умов, передбачених згаданим договором.

Беручи до уваги вищевикладене в своїй сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 4001,75 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст.11, 16, 256-258, 260, 261, 509, 526, 530, 549-551, 611, 625, 627, 628, 638, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, 24.01.1957р.н., і.н. НОМЕР_2, суму основного боргу за договором позики від 29.07.2013р. в розмірі 76972,59 грн., суму інфляції в розмірі 38948,13 грн., три проценти річних в розмірі 3302,44 грн., пеню в розмірі 280951,45 грн., понесені судові витрати в розмірі 4277,35 грн., а всього 404451 (чотириста чотири тисячі чотириста пятдесят одну) грн. 96 коп.

Копію заочного рішення скерувати відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Рішення виготовлене в одному примірнику і має силу оригіналу.

Головуючий-суддя ОСОБА_4