Номер провадження: 22-ц/785/929/16
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 року м. Одеса

Колегія судів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та усунення перешкод у користуванні власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року, -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та просив скасувати свідоцтво про право власності на житло від 02 грудня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4, зареєстроване і записане в реєстрову книгу за № 8-24303; визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 від 09 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 № 1443 від 21 серпня 2014 року, укладений між та ОСОБА_5 та ОСОБА_6; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_2, шляхом зобов'язання відповідачів припинити дії, які порушують право власності позивача на вищевказану квартиру в обсягу відповідно технічного паспорту від 24 червня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2, яка складається з однієї кімнати, кухні та відокремленого туалету з тамбуром, вхід до яких здійснюється з коридору загального користування з власником суміжної квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 Позивач зазначав, що ОСОБА_4 постійно створює перешкоди у користуванні квартирою, яка йому належить, шляхом злому тамбурних дверей та проникнення до її відокремленої частини у вигляді туалету. Відповідач мотивував таке проникнення тим, що вказаний туалет належить йому на праві власності, оскільки згідно свідоцтва про право власності на житло від 02 грудня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4, останнім була приватизована також відокремлена частина квартири позивача, що, на думку ОСОБА_3, є незаконним.

Також ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_4 09 січня 2014 року продав ОСОБА_5 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, а остання, в свою чергу, 21 серпня 2014 року продала вказану частину квартири ОСОБА_6 Тому, такі договори купівлі-продажу позивач також вважав недійсними.

Представники ОСОБА_3 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, та надали пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві.

Представник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення вищевказаних позовних вимог та вказав, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 02 грудня 2013 року, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 Вказане свідоцтво було отримано відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому підстав для його скасування немає. Також зазначив, що позивачем не надані жодні докази щодо створення перешкод зі сторони ОСОБА_4, перешкод у користуванні його квартирою АДРЕСА_2. Тому вважає позовні вимоги ОСОБА_3 безпідставними.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3, зазначаючи, що відповідачка придбала 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09 січня 2014 року. Жодних перешкод позивачу щодо користування ним власною квартирою АДРЕСА_2 відповідачка не створювала, а вищевказаний договір купівлі-продажу був укладений з дотриманням норм ЦК України.

ОСОБА_6 у судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3, оскільки нею була придбана 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 2014 року. Також зазначила, що 16 грудня 2014 року вона отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно у вигляді відокремленої квартири АДРЕСА_3. Вказане свідоцтво є чинними та видано з дотриманням вимог чинного законодавства.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та усунення перешкод у користуванні власністю задоволені частково.

Скасовано свідоцтво про право власності на житло від 02 грудня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4, зареєстроване і записане в реєстрову книгу за № 8-24303.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму витрат на правову допомогу у розмірі 6333 (шість тисяч триста тридцять три) грн. 60 коп., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 537 (п'ятсот тридцять сім) грн. 45 коп.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позовних вимогах відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межax доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2, загальною пл. 47, 2 кв. м., житловою пл. 27, 8 кв. м., на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 26 липня 2013 року, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6959270 від 26 липня № 13 року (а. с. 4, 102, 103).

Згідно технічного паспорту, виданого ВТП «Овікс» TOB 24 червня 2013 року на ім'я ОСОБА_3, квартира АДРЕСА_2 складається з однієї кімнати житловою пл. 27, 8 кв. м., кухні пл. 15, 4 кв. м., коридору пл. 2, 5 кв. м., та відокремленого туалету пл. 1, 5 кв. м., вхід до якого здійснюється з коридору загального користування з власником суміжної квартири №47 (а. с. 37).

На підставі свідоцтва про право власності на житло видане Департаментом міського господарства ОМР від 02 грудня 2013 року власником суміжної квартири АДРЕСА_1, загальною пл. 45, 10 кв. м., житловою пл. 37, 9 кв. м. є ОСОБА_4 В листопаді місяці 2012 року КП «ОМБТІ та РОН» на його ім'я був виданий технічний паспорт на вищевказану квартиру, згідно з яким квартира складається з 2 житлових кімнат пл. 16, 3 кв. м. та 21, 6 кв. м. відповідно, а також окремої кухні пл. 4.1 кв. м. та коридору пл. З, 1 кв. м. (а. с. 100).

В подальшому, 07 серпня 2013 року TOB «Нове БТІ» на ім'я ОСОБА_4 був виданий новий технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, згідно з яким, не змінюючи загальної площі квартири, було зазначено, що квартира складається з двох кімнат пл. 19, 4 кв. м. та 18, 5 кв. м., підсобного приміщення пл. 5, 8 кв. м., а також туалету пл. 1,4 кв. м., що знаходиться в загальному користуванні мешканців (а. с. 46).

Як вбачається з довідки КУ «Міське агентство з приватизації житла» № 255 від 09 грудня 2013 року (а. с. 43) ОСОБА_4 на підставі розпорядження органу приватизації № 219863 від 02 грудня 2013 року і свідоцтва про право власності № 8-24303 від 02 грудня 2013 року приватизував ізольовану квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, ОСОБА_4 була приватизована також відокремлена частина квартири позивача у вигляді туалету пл. 1, 4 кв. м.

На підставі вищевказаного технічного паспорту ОСОБА_4 здійснив приватизацію вказаної квартири та отримав свідоцтво про право власності на житло видане Департаментом міського господарства ОМР від 02 грудня 2013 року (а. с. 36), чим порушив житлові права інших мешканців, в тому числі, позивача.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані також у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Однак, в порушення вищевказаних вимог, ОСОБА_4 здійснив приватизацію належної йому квартири АДРЕСА_1 з незаконним включенням до її площі відокремленої частини квартири позивача у вигляді туалету, на підставі чого в подальшому отримав свідоцтво про права власності.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідач не мав законних прав на приватизацію туалету, який знаходився у загальному користуванні.

Між тим суд першої інстанції також вважав, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, вимоги ОСОБА_3 в частині скасування свідоцтва про право власності на житло від 02 грудня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_4, зареєстрованого і записаного в реєстрову книгу за № 8-24303.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що відповідач не мав законних прав на приватизацію тільки туалету. Даних про те, що інші приміщення приватизовані відповідачем з порушеннями в матеріалах справи не має і в суді не встановлено.

При таких даних суд першої інстанції повинен був скасувати свідоцтва про право власності на житло від 02 грудня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_4, зареєстрованого і записаного в реєстрову книгу за № 8-24303 тільки в частині туалету.

Також судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 січня 2014 року ОСОБА_4 продав 1/2 частину вищевказаної квартири ОСОБА_5 (а. с. 48).

В свою чергу, 21 серпня 2014 року ОСОБА_5 продала вказану частину квартири ОСОБА_6, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №27126648 від 22 вересня 2014 року (а. с. 175).

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав недоведеними вимоги позивача в частині визнання недійсними вищевказаних договорів купівлі-продажу, оскільки вони були укладені відповідачами з дотриманням норм чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 грудня 2014 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно у вигляді відокремленої квартири АДРЕСА_3.

На підставі наведеного, суд першої інстанції вважав вимогу ОСОБА_3 в частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 обґрунтованою, оскільки 1/2 частина даної квартири була відчужена на підставі незаконного свідоцтва про право власності.

Між тим зі змісту правовстановлюючих документі та матеріалів справи вбачається, що у 1/2 частині квартири АДРЕСА_1, яка була продана ОСОБА_6, не має спірного туалету.

Таким чином реалізація 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 не порушила будь-яких прав позивача, а державна реєстрація права власності ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 не зачіпає його інтереси.

При таких даних суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, а тому колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити в ц ій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки колегія суддів вважає необхідним частково скасувати рішення суду першої інстанції та частково відмовити в задоволенні позовних вимог, то у зв'язку з цим вважає необхідним рішення суд першої інстанції в частині стягнення судових витрат змінити та зменшити розмір стягнення пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та усунення перешкод у користуванні власністю в частині скасування свідоцтво про право власності на житло від 02 грудня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4, зареєстроване і записане в реєстрову книгу за № 8-24303, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково: скасувати свідоцтво про право власності на житло від 02 грудня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4, зареєстроване і записане в реєстрову книгу за № 8-24303 в частині приватизації туалету площею 1,4 кв. м., в задоволенні інших позовних вимогах - відмовити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму витрат на правову допомогу у розмірі 6333 грн. 60 коп., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 537 грн. 45 коп. змінити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму витрат на правову допомогу у розмірі 3166 грн. 80 коп., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 268 грн. 73 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков