САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/2194/16-ц
УХВАЛА

15.09.2016 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро клопотання представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом стягнення грошових коштів за оплату обігрівачів та послуг по встановленню автономного опалення, -

ВСТАНОВИВ:

15.04.2016 року до Самарського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача.

14.09.2016 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, яке належить ФОП ОСОБА_2, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити в подальшому виконання рішення суду.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні підтримали заяву про забезпечення позову.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання.

Вивчивши подані матеріали, суддя дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст.ст. 151, 152 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст.152 ЦПК України накладення арешту на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи той факт, оскільки у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя О.П.Румянцев