Справа № 357/4406/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Кириченко Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про виселення з приватного житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 12.04.2016 року мотивуючи тим, що він володіє правом приватної власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, а також володіє правом приватної власності на земельну ділянку, яка розташована біля будинку, розміром 0,0292 га. Разом з ним в цьому будинку проживають та зареєстровані: донька - ОСОБА_3, її чоловік ОСОБА_2 та їхній малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проживання разом з ними в одному будинку стало зовсім нестерпним, відповідачі зловживають алкогольними напоями, часто влаштовують сварки та навіть бійки, принижують його перед сусідами та родичами, йому неодноразово доводилось викликати міліцію аби захиститись від їх нападів. В утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, відповідачі участі не приймають, чим завдають йому значних матеріальних збитків. Він, ОСОБА_1, є старою хворою людиною, має поганий зір і йому необхідна операція на очах, також, він хворіє на тромбофлебіт, в зв'язку з чим йому неможна хвилюватись, а за такого життя, яке влаштували йому відповідачі, він переносить нервові навантаження майже кожен день, в зв'язку з чим погіршується його здоров'я. Крім того, відповідачі на його земельній ділянці без його дозволу ведуть самочинне будівництво різних споруд, чим у нього виникають великі непорозуміння з сусідами, оскільки це будівництво ведеться майже на межі з сусідами без їх згоди. В зв'язку з тим, що мирним шляхом вирішити спір не можливо позивач просить виселити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_4 з належної йому частини приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та зобов'язати Білоцерківський міський відділ УДМС України в Київській області зняти відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 з реєстрації з належної йому частини приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що він в 1993 році розвівся з дружиною та проживав в даному будинку з сином, а дочка проживала з матір'ю, потім син виїхав і він залишився проживати з цивільною дружиною. З часом донька, відповідач ОСОБА_3, познайомилась з своїм майбутнім чоловіком, відповідачем ОСОБА_2, вони одружились і від їхнього шлюбу народився син (його онук) ОСОБА_4 і на прохання доньки він прописав її сина, а згодом і її чоловіка. Перших півроку вони проживали мирно, як одна родина, а потім, в зв'язку з надмірним вживанням алкоголю відповідачами, почались сварки і непорозуміння, а інколи доходило й до бійок, в зв'язку з чим він неодноразово викликав працівників поліції.

Представник позивача, адвокат за договором, ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що у них з дружиною і сином іншого житла не має, знімати житло дорого, а сварки виникають дійсно через надмірне вживання алкоголю, але не ними, а позивачем.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в задоволені позову відмовити в повному обсязі, оскільки окрім даного житла їм проживати ніде, а сварки вчиняють не вони, а позивач.

Представник відповідача, адвокат за договором, Бойко Ірина Юріївна в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити.

Представник третьої особи, за довіреністю у справі, Поліщук Віра Миколаївна в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

Отже, підставу та предмет позову позивач визначає самостійно у позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_4, в даній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та їх син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, як члени сім'ї власника квартири, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 4-5, 7-9), показами свідків та визнається сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Згідно ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Позивач в підтвердження обставин справи посилається на висновки за результатами звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 20.01.2016 року ( а.с. 11) та по повідомленню ОСОБА_1 від 16.01.2016 року (а.с. 12 із зворотного боку) мотивуючи тим, що це є підтвердженням неправомірних дій відповідачів.

Однак, з висновку за результатами звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 20.01.2016 року вбачається, що винну особу не було встановлено, а профілактичну бесіду з приводу недопущення у подальшому порушення громадського порядку та вчинення протиправних дій було проведено з позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_14, а висновок по повідомленню ОСОБА_1 від 16.01.2016 року взагалі жодних неправомірних дій відповідачів не підтверджує.

Свідки в судовому засіданні зазначили, що сварки вчинялись здебільшого з вини позивача, сторони сваряться, коли вживаються спиртні напої, відповідачі випивають не часто лише по святам.

Позивач в позовній заяві зазначив, що відповідачі не приймають участі в утриманні будинку, оплаті комунальних послуг, чим завдають йому значних матеріальних збитків, однак не надав до суду жодних доказів в підтвердження даних обставин, крім того, в судовому засіданні зазначив протилежне.

Також, позивач зазначив про те, що внаслідок дій відповідачів в нього погіршився стан здоров'я, однак дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, з наданих позивачем доказів ( а.с.24-26), вбачається, що ОСОБА_1.18.05.1952 року народження в період з 07.12.2009 року по 18.12.2009 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні судинної хірургії Київської обласної лікарні з приводу проведеної 09.12.2009 року операції на променевій артерії, 25.12.2009 року проходив в Білоцерківській МЛ № 2 судинну діагностику верхніх кінцівок в після операційний період; перебуває на обліку в офтальмологічному відділенні міської лікарні № 1 та звертався за консультацією до спеціаліста 10.12.2015 року.

Однак, з даних доказів не вбачається причинно - наслідковий зв'язок між діями відповідачів та завданою ними шкодою здоров'ю позивача.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що відповідачі неналежно виховують свого сина, вживають спиртні напої в його присутності, серед ночі приходять з ним додому, коли дитина вже повинна спати, однак до суду не надано жодих доказів в підтвердження даних обставин, крім того, представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що жодних заяв до служби у справах дітей з даного приводу не надано, а сім'я відповідачів не перебуває на обліку, як така, що опиналась в складних життєвих обставинах.

З характеристики на відповідача ( а.с.27), вбачається, що ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем роботи, у колективі користується повагою, у спілкуванні рівна і скромна, з покупцями ввічлива, жодних скарг на неї не надходило, тільки позитивні відгуки, за характером миролюбна, уникає конфліктних ситуацій та не допускає порушень трудового розпорядку, що узгоджується з показами свідків які зазначили, що відповідачі за час проживання в АДРЕСА_1 зарекомендували себе з позитивного боку, громадський порядок не порушують, скарг від сусідів не має.

Позивач в позовній заяві зазначив, що відповідачі на його земельній ділянці без його дозволу ведуть самочинне будівництво різних споруд, в зв'язку з чим у нього виникають великі непорозуміння з сусідами, оскільки це будівництво ведеться майже на межі з сусідами без їх згоди, однак не надав до суду належних та допустимих доказів в підтвердження даних обставин.

Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п.17 Постанови Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіям виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). ( Пункт 17 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 13 ( v0013700-92 ) від 25.12.92 ).

Позивач не довів в судовому засіданні належними, допустимими та беззаперечними доказами вимоги щодо виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та їх сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_5, з підстав визначених ст. 116 ЖК України, а саме, що відповідачі систематично руйнують чи псують житлове приміщення квартири, порушують правила співжиття, роблять неможливим його проживання в одній квартирі та перешкоджають вільно користуватись власністю, а заходи запобігання цьому виявились безрезультатними.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

В порядку ст.88 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог, однак в даному випадку в позові відмовлено, тому і судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.9,109,116,157 ЖК України, ст.ст.10,11,57,60,61,88, 209,213-215, 294,296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про виселення з приватного житлового будинку, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. В. Бондаренко