Справа № 602/588/16-ц
Провадження № 2/602/214/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" жовтня 2016 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Радосюка А. В.

при секретарі Яблонській М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач згідно рішення Лановецького районного суду від 18 листопада 2015 року зобовязаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (пятсот) гривень щомісячно, однак станом на 01 липня 2016 року за ним рахується заборгованість по аліментах в сумі 4193,55 грн.. У звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань позивач просить суд стягнути з відповідача в її користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 4193,55 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів за період з 18.11.2015 року по 01.07.2016 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак на адресу суду від неї поступила заява, в якій вона уточнила свої позовні вимоги і просила суд стягнути з відповідача в її користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 4193,55 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів за період з 19.10.2015 року по 01.07.2016 року, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві. Крім того, позивач в поданій заяві просить розгляд справи проводити у її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча про день, час і місце розгляду справи згідно ст.74 ЦПК України був двічі повідомлений належним чином, не повідомив відповідач і про причини своєї неявки в судове засідання. Суд на підставі ст.224 ЦПК України проводив заочний розгляд даної справи.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

При цьому суд виходив із наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 2013 року, який було розірвано рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2015 року. Також, даним рішенням суду позивачу ОСОБА_4 після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище «Поставчук» (а.с.4).

Під час спільного проживання у сторін народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-ИД №195081, виданого 07.05.2014 року Карначівською сільською радою Лановецького району Тернопільської області (а.с.3).

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2015 року з ОСОБА_2 стягнуто в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).

Відповідно до вищевказаного рішення ОСОБА_2 був присутній на судовому засіданні під час розгляду даної справи, а отже знав про свій обовязок по сплаті аліментів.

Згідно помісячного розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, який наданий позивачем разом з позовною заявою, станом на 01.07.2016 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 4193,55 грн., в тому числі за жовтень 2015 року 193,55 грн.; листопад 2015 року червень 2016 року по 500 грн. (а.с.6).

Як вбачається з довідки про склад сімї №591, виданої 25.07.2016 року Лопушненською сільською радою Лановецького району Тернопільської області, малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає спільно з позивачем ОСОБА_1 в с.Лопушне, вул.Хутірська, 10 Лановецького району Тернопільської області, і знаходиться на її утриманні (а.с.7).

Згідно заключення молекулярно-генетичного дослідження, проведеного Інститутом спадкової патології, малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, хворіє та знаходиться на обліку з діагнозом «фенілкетунурія» (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006р. передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Про свій обов'язок сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки відповідач ОСОБА_2 був обізнаний згідно рішення Лановецького районного суду від 18.11.2015 року, на підставі якого було видано виконавчий лист.

Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України "Про виконавче провадження" стосовно повідомлення належним чином відповідача про суму заборгованості та про строк її погашення, з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів.

Таким чином, суд не знаходить підстав та доказів на підтвердження того, що заборгованість по аліментах виникла не з вини відповідача ОСОБА_2, оскільки відповідач знав про рішення суду, наявність виконавчого листа та про свій обов'язок щомісячно сплачувати аліменти.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд виходив з того, що з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст..196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-94цс15 від 01.07.2015р.).

Отже, заборгованість по пені за прострочення сплати аліментів, виглядає наступним чином:

За жовтень 2015 року - (193,55 грн. х 1% х 13 днів) = 25 грн. 16 коп..

За листопад 2015 року - (500,00 грн. х 1% х 30 днів) = 150 грн. 00 коп..

За грудень 2015 року - (500,00грн. х 1% х 31 день) = 155 грн. 00 коп..

За січень 2016 року - (500,00грн. х 1% х 31 день) = 155 грн. 00 коп..

За лютий 2016 року - (500,00грн. х 1% х 29 днів) = 145 грн.00 коп..

За березень 2016 року - (500,00грн. х 1% х 31 день) = 155 грн. 00 коп..

За квітень 2016 року - (500,00грн. х 1% х 30 днів) = 150 грн. 00 коп..

За травень 2016 року - (500,00грн. х 1% х 31 день) = 155 грн. 00 коп..

За червень 2016 року - (500,00грн. х 1% х 30 днів) = 150 грн. 00 коп..

Усього сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 19 жовтня 2015 року по 01 липня 2016 року складає 1240 грн. 16 коп..

За вказаних вище обставин, суд вважає доведеним факт виникнення заборгованості по сплаті аліментів з вини відповідача, який зобов'язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів на спростування доводів позивача про те, що виникла заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 19 жовтня 2015 року по 01 липня 2016 року підлягають до задоволення, а саме в сумі 1240,16 грн..

Суд також вважає, що позовні вимоги про стягнення із відповідача заборгованості по сплаті аліментів до задоволення не підлягають, оскільки вказані позовні вимоги щодо сплати відповідачем на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей вирішено рішенням Лановецького районного суду від 18 листопада 2015 року, на підставі якого судом виданий виконавчий лист, який стягувачем ОСОБА_1 предявлений до виконання у Збаразький міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, на який чинним законодавством покладено виконання судового рішення про стягнення аліментів.

В силу ст.88 ЦПК України із відповідача в дохід держави слід стягнути 551 гривню 20 копійок судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10, 60, 88, 213, 215, 224, 232, 294, 367 ЦПК України, ст.196 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 1240 (одна тисяча двісті сорок) гривень 16 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вказане заочне рішення суду може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, яку слід подати до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Дане рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Тернопільської області через Лановецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_5