18.03.2016 Справа № 756/3237/16-ц
№756/3237/16-ц
№2/756/2863/16
УХВАЛА

18 березня 2016 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Шевчук А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення прав споживача, невиконання боргових зобов»язань, завдання моральної шкоди та нечесну підприємницьку практику,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства із позовом до ОСОБА_2 про порушення прав споживача, невиконання боргових зобов»язань, завдання моральної шкоди та нечесну підприємницьку практику.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожен має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимоги до форми і змісту позовної заяви встановлені ст. 119 ЦПК України.

Згідно п. 5 та п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, позовна заява повинна відповідати іншим вимогам встановленим законом.

Вказана позовна заява подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, оскільки не містить чіткого змісту позовних вимог та обґрунтування позову, правових підстав щодо можливості в порядку позовного провадження тлумачити зміст усного правочину та визнавати особу суб»єктом підприємницької діяльності, встановлювати вину, або її відсутність у особи, підтверджувати (спростовувати) факт злочину. У прохальній частині позивач зазначає вимоги з восьми пунктів, крім іншого: «постановити ухвалу з тлумачення змісту та умов усного правочину з виробництва і реалізації дошки, як реального факту, що відбувся і має суттєве юридичне значення; визнати відповідача суб»єктом підприємницької діяльності, таким, що його дії і бездіяльність вводили і вводять позивача - споживача в оману, були і залишаються агресивними, протиправними і протизаконними, щодо виконання ним боргових зобов»язань за усними правочинами і що це є безумовною підставою визнати діяльність СПД - нечесною підприємницькою практикою; визнати відповідача винним, таким, що умисно порушив боргові зобов»язання, істотні умови та права споживача за усним правочином і що це є безумовною підставою настання правових наслідків за порушення боргових зобов»язань відповідачем; зобов»язати відповідача надати ОСОБА_1, за актом, товар обсягом 1,5 м/куб за параметрами в натурі, придбаний/ реалізований за усним право чином з виробництва і реалізації дошки для виробництва «вагонки» від 08.06.2014 року за договором від 15.08.2012 року, у термін на протязі та не пізніше десяти днів з дня отримання рішення суду; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за умисне прострочення виконання боргових зобов»язань в натурі за договором від 15.08.2012 року у розмірі 68,700 грн.; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 1378 грн.; накласти арешт на рухоме і нерухоме майно, товар і матеріали на складі, поточні рахунки в банківських установах, майнові права, грошові документи відповідача.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року, при вирішенні судами справ про захист прав споживачів суди мають виходити насамперед із положень Закону України «Про захист прав споживачів» за яким споживачем права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють товари, надають послуги.

Таким чином, в порушення ст. 119 ЦПК України у позовній заяві не зазначено доказів на підтвердження обставин справи, зокрема виникнення та існування між позивачем та відповідачем відносин які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», не надано доказів на підтвердження надання відповідачем послуг та його статусу як ФОП.

Також, позивачем не зазначено доказів заподіяння шкоди, або ж загрози його життю і здоров'ю у зв'язку із неякісними (неналежними) послугами та не обґрунтовано можливості стягнення моральної шкоди з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року регулює відносини між споживачами товарів робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Порядок забезпечення позову визначається ст.ст. 151-153 ЦПК України і не може вирішуватися як вимога позовної заяви.

За таких обставин, враховуючи те, що позовна заява ОСОБА_1 подана без додержання вимог ст. 119 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити позов без руху, надавши строк для усунення вказаних недоліків.

На виконання зазначеної ухвали позивач має надати до суду позовну заяву в новій редакції, чітко визначитись зі змістом позовних вимог, їх обґрунтуванням та прохальною частиною позову відповідно до вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України, з урахуванням вимог про усунення недоліків, викладених у цій ухвалі.

Керуючись ст. 121 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення прав споживача, невиконання боргових зобов»язань, завдання моральної шкоди та нечесну підприємницьку практику залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків до 30 березня 2016 року але не більше п'яти днів з часу отримання позивачем цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали у визначений строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Шевчук