Справа № 2-7042/11
Провадження № 4-с/761/267/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 09 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и в :

В червні 2016 року заявник ОСОБА_1І звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва із зазначеною скаргою, де просила суд визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 09.04.2015 року за виконавчим провадженням №41940970, винесені державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що по теперішній час залишається не виконаним рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20.06.2013 року, на підставі якого було видано виконавчий лист про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу, а державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про повернення виконавчого листа стягувану від 09.04.2015 року з порушенням вимог законодавства у відсутність проведення усього комплексі виконавчих дій по встановленню боржника та дійсного його розшуку та арешту, а тому скаржник вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судове засідання представник заявника не з»явився, а але надав суду заяву про необхідність задоволення заяви та розгляду справи у його відсутність.

Субєкт оскарження, Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві та боржник в судове засідання не з»явились, хоча про дату і час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

При цьому, вказана скарга була подана до суду лише 30.06.2016 року про скарження постанови відділу ДВС від 09.04.2015 року, але з метою захисту порушених прав заявника суд вважає за можливе поновити строк звернення до суду із цією скаргою у відповідності до ст.73, ч.2 ст.385 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 10.04.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист за №2-7042/11 про стягнення із фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 27 991 грн. 18 коп.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

За зверненням стягувача до ДВС, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження за №41940970 згідно постанови та направлено для виконання сторонам виконавчого провадження.

Разом з тим, у вказаному виконавчому провадженні постановою від 09.04.2015 року виконавчий лист державним виконавцем було повернуто стягувачеві на підставі п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова мотивована тим, що майно боржника не розшукано на протязі року з моменту оголошення в розшук, а інше майно відсутнє та його встановити не можливо.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.47 вказаного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

При цьому, судом встановлено, що постановою державного виконавця у цьому провадженні від 27.02.2014 року було накладено арешт на все майно боржника та оголошено про заборону його відчуження лише в межах суми боргу 27991,18 грн.

За умовами постанови від 31.03.2014 року було оголошено в розшук належні боржнику ОСОБА_3 транспортні засоби, а згідно листа УДАЇ м.Києва від 04.04.2014 року вбачається про постановку вказаних транспортних засобів на облік із поміткою «Арешт, заборона відчуження».

Між тим, на виклик суду в судове засідання державний виконавець із матеріалами провадження не з»явився та не довів того, що органами поліції здійснювались протягом року заходи щодо розшуку майна боржника та які саме дії для розшуку майна боржника безпосередньо вживались та їх наслідки. Суд не вважає за належне проведення розшуку дії працівників поліції щодо постановки вказаних автомобілів на облік з поміткою «Арешт, заборона відчуження».

Також, листом Департаменту Пенсійного фонду України від 23.04.2014 року повідомлено державного виконавця про перебування боржника ОСОБА_3 на обліку в Пенсійному фонді України у Дніпровському районні м.Києва, але доказів накладення арешту на отримувані ним кошти, державним виконавцем надано не було.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що державний виконавець здійснив всі можливі дії щодо розшуку майна боржника та коштів як на рахунках в банках, так і на отримувані ним пенсійні виплати, що вказує на не бажання державного виконавця вчиняти примусові дії щодо виконання судового рішення та на передчасність винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувану від 09.04.2015 року.

Відповідно до ч.1 т. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідач ВДВС Дніпровського РУЮ в м.Києві, будучи повідомленим про час та місце розгляду даної справи належним чином, в судове засідання не з'явився, матеріали виконавчого провадження не надав у зв'язку із чим суд вважає за необхідне розглядати дану справу, шляхом повного, всебічного та об'єктивного дослідження доказів, наданих відповідно до вимог ЦПК України, які містяться в матеріалах справи, надавши кожному наявному доказу належну правову оцінку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що станом на час винесення оскаржуваних постанов 09.04.2015 року державним виконавцем допущена протиправна дія у вигляді повернення виконавчого листа стягувачеві, а відтак скарга підлягає задоволенню, постанова про повернення виконавчого документу стягувачу є незаконною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 11, 17, 18, 29, 30, 47 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 383-387 ЦПК України , суд, -

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 09.04.2015 року за виконавчим провадженням №41940970, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: