АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3047/15-ц Номер провадження 22-ц/786/870/16Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С. В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» про визнання поруки припиненою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

04 грудня 2015 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до відповідачів про визнання поруки припиненою.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 18 квітня 2013 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та відповідачем ПОСП «Батьківщина» було укладено кредитний договір №DNI-22-482/13 у вигляді поновлювальної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування, згідно якого банк надав відповідачеві кредит в сумі 5500000,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 грудня 2013 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та позивачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №DNI-22-942/13, відповідно до якого останній відповідає за виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором №DNI-22-482/13. В зв'язку з невиконання позичальником умов кредитного договору, утворилася заборгованість. Про порушення умов кредитного договору Банк направив боржнику ПОСП «Батьківщина» вимогу за № 61-05-1024 від 20.11.2014 року про дострокове повернення кредиту, в якій змінив строк виконання основного зобов'язання, зазначивши, що дана вимога повинна бути виконана в строк не пізніше трьох банківських днів з дня її отримання. Повідомлення було отримано боржником 27 листопада 2014 року. Отже, строк виконання боржником та поручителем умов кредитного договору щодо дострокового повернення отриманих кредитних коштів в повному обсязі сплинув 02 грудня 2014 року. До суду з позовом до позивача, як поручителя, про стягнення заборгованості Банк звернувся 25 серпня 2015 року. Позивач вважає, що Банк пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя з огляду на норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому просив визнати поруку припиненою.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» про визнання поруки припиненою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 просить рішеннямісцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи та неврахування правових позицій ВСУ, висловлених під час перегляду справ у подібних правовідносинах.

В суд апеляційної інстанції з'явився представник ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», інші учасники процесуне з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду.

Крім того, від представника ПОСП «Батьківщина» - Марченко Г.І. надійшла заява про відкладення судового розгляду з посиланням на ті обставини, що вона приймає участь у засіданні Харківського апеляційного господарського суду, де засідання призначене на 11.00. год. 22.03.2016 року, а також у зв'язку з тим, що ПОСП «Батьківщина» звернулося з апеляційною скаргою на це оскаржуване рішення місцевого суду.

При з'ясуванні доводів клопотання, колегією суддів було встановлено, що дата розгляду апеляційним судом апеляційної скарги на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 лютого 2016 року була узгоджена з Марченко Г.І. і нею особисто була отримана судова повістка.

Також, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи клопотання Марченко Г.І. щодо оскарження ПОСП «Батьківщина» судового рішення, оскільки нею зазначено, що апеляційне оскарження здійснено підприємством після отримання копії апеляційної скарги ОСОБА_3 Окрім того, вона є представником юридичної особи, яка б мала забезпечити належним чином представництво своїх інтересів в суді.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що представник Марченко Г.І. не з'явилася до суду без поважних причин, що дає право колегії суддів проводити судовий розгляд, як то передбачено ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що на час звернення поручителя з позовом до суду, встановлений договором поруки строк звернення з вимогами до поручителя не сплинув, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом вірно дано оцінку наявним в справі доказам та встановленим по справі обставинам, враховано правові позиції, висловлені Верховним Судом України під час перегляду справ в подібних правовідносинах та правильно застосовано норми матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 18 квітня 2013 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ПОСП «Батьківщина» було укладено кредитний договір №DNI-22-482/13, згідно якого банк надав відповідачеві кредит в сумі 5500000,00 доларів США. Даним Договором визначено, що кредит надається у вигляді поновлювальної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування визначеним в графіку (а.с.8-18).

11 грудня 2013 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №DNI-22-942/13, в подальшому до договору поруки була укладена додаткова угода № 1 від 07 травня 2014 року (а.с.19-21, 74).

Відповідно до умов Договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання Боржником зобовязань вказаних в ст. 2 Договору. Згідно п.2.1.1.5. договору поруки у випадках передбачених кредитним договором, повернути кредит та здійснити плату за кредит достроково або в інші строки, передбачені кредитним договором.

У разі порушення зобовязання боржником Кредитор направляє поручителю письмову вимогу виконати зобовязання (п. 3.1. Договору поруки). Поручитель зобовязаний виконати предявлену вимогу в повному обсязі в строк не пізніше 30 банківських днів, з моменту виникнення прострочених зобовязань (п.3.2 Договору поруки).

Порука за цим договором припиняється, якщо протягом трьох років з дня настання строку повернення Кредиту в повному обсязі, встановленого п. 2.1.1., цього договору Кредитор не предявить до поручителя вимоги або позову, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п.6.1 Договору).

Про порушення умов кредитного договору Банк направив боржнику ПОСП «Батьківщина» вимогу за № 61-05-1024 від 20.11.2014 року про дострокове повернення кредиту, в якій змінив строк виконання основного зобов'язання, зазначивши, що дана вимога повинна бути виконання в строк не пізніше трьох банківських днів з дня її отримання. Повідомлення було отримано боржником 27 листопада 2014 року (а.с.22,23). Отже, строк виконання боржником та поручителем умов кредитного договору щодо дострокового повернення отриманих кредитних коштів в повному обсязі сплинув 02 грудня 2014 року.

В зв'язку з порушенням ПОСП «Батьківщина» умов кредитного договору Банком Банком була направлена ОСОБА_3 вимога щодо виконання зобовязань за договором поруки, з якої вбачається, що боржник (ПОСП «Батьківщина) з 12.11.2014 року не виконує належним чином свої зобовязання за Кредитним договором, а саме: не сплачує відсотки за користування кредитними коштами, а з 14.10.2014 року не виконує графік повернення Кредиту. Зазначається, що станом на 03.12.2014 року ПОСП «Батьківщина» має прострочену заборгованість перед банком 5036567,00 доларів США. Міститься вимога до поручителя в строк не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання вимоги погасити заборгованість ПОСП «Батьківщина» пере Банком (а.с. 84-87).

25 серпня 2015 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до Київського районного суду м. Полтава із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором поруки (а.с.24-26).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як закріплено нормами статей 526, 530 ЦК України.

Забезпечення виконання зобов'язання здійснюється шляхом встановлення спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, гарантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. Ці способи спрямовані на упередження або зменшення обсягу негативних наслідків, які можуть настати у разі порушення зобов'язання. Їх відрізняють за ступенем впливу на боржника та засобами досягнення мети. Вони полягають у покладенні на боржника додаткових майнових обтяжень (неустойка, завдаток), у резервуванні майна, за рахунок якого можливо забезпечити майнові інтереси кредитора (застава), у залученні до виконання зобов'язання, поряд із боржником, третіх осіб (порука, гарантія).

Дані види забезпечення виконання зобов'язання визначені нормами статті 546 ЦК України.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.ст.553,554 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Доводи позивача щодо необхідності застосування під час розгляду даної справи правових позицій ВСУ, висловлених в постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1077цс15, від 09 вересня 2015 року у справі № 6-933цс15, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056 цс15 колегією суддів не беруться до уваги, оскільки ці правові позиції не можуть бути застосовані, так як в цих справах було встановлено, що договорами поруки не було встановлено строку їх дії. Таким чином, обставини встановлені ВСУ у вищезазначених справах є відмінними від обставин, встановлених судом першої інстанції під час розгляду справи, яка переглядається. Тому, ці правові позиції не підлягає застосуванню.

Колегія суддів наголошує на тому, що шестимісячний строк звернення до суду встановлений нормами ч. 4 (реч.2) ст. 559 ЦК України та на застосуванні якого наполягає позивач, застосовується лише у випадку не встановлення договором поруки строку її дії.

Натомість, якщо договором поруки встановлено строк її дії, то вона припиняється по закінченню такого строку, встановленого договором.

Відповідно до правових позицій, висловлених ВСУ в постановах від 13 лютого 2013 року у справі № 6-3цс13, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-18цс16 вбачається, що згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки.

Коли договором передбачено припинення поруки якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, у такому випадку трирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобов'язання.

Із встановлених по справі фактичних обставин вбачається, що Банком у відповідності до умов Кредитного договору, зокрема п.5.4., в односторонньому порядку було змінено кінцевий строк виконання основного зобов'язання шляхом направлення боржнику вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, яке боржник повинен був виконати не пізніше 02 грудня 2014 року. Даний кінцевий строк виконання зобов'язання не заперечується сторонами.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Відповідно до п. 3 ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Місцевим судом достовірно було встановлено, що правочини, які були укладені між сторонами (договір поруки, додаткова угода) були вчинені в письмовій формі та підсписані сторонами, що не заперечується Поручителем. При підписанні даних правочинів поручитель був достовірно обізнаний з їх умовами.

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником Зобовязань, вказаний в ст. 2 цього Договору. Згідно п.2.1. порука за цим Договором забезпечується виконання наступних зобов'язань Боржника перед Кредитором: 2.1.1. Кредитного договору №DNI-22-482/13 від 18 квітня 2013 року з усіма змінами та доповненнями до нього.

У випадку виникнення будь-якої Несприятливої події (в даному випадку несплата позичальником будь-якої суми, що належить до сплати п. 5.1.(1)), Банк набуває право вимагати від Позичальника достроково повернути виданий Позичальникові кредит.

За обставин даної справи вбачається, що Банк скористався своїм правом дострокової вимоги повернення наданих кредитних коштів зі сплатою всіх передбачених договором платежів та направив 20 листопада 2014 року ПОСП «Батьківщина» повідомлення про дострокове повернення кредиту, яке боржник повинен був виконати в строк не пізніше 3-х банківських днів з дня її отримання, тобто не пізніше 02 грудня 2014 року.

Вимогу щодо виконання зобов'язань за договором поруки Банк направив поручителю 04 грудня 2014 року (а.с.84).

Договором поруки в п. 6.1. визначено, що Порука припиняється, якщо протягом трьох років з дня настання строку повернення Кредиту в повному обсязі, встановленого п. 2.1.1. цього Договору, Кредитор не пред'явить до Поручителя вимоги або позову, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Тобто, відповідно до умов Договору поруки строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя шляхом звернення до суду з позовом відповідно до умов договору та зміненого кінцевого строку виконання основного зобов'язання становить до 02 грудня 2017 року.

Таким чином, доводи позивача про те, що дія договору поруки протягом 3-х років стосується лише випадку неповернення кредиту у визначений графіком термін, а не у разі зміни строку виконання зобов'язання, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні умов договору без їх системного зв'язку та без поєднання їх змісту з нормами матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що з вимогою до поручителя (в досудовому порядку) Банк звернувся 04 грудня 2014 року, а з позовними вимогами до поручителя Банк звернувся шляхом подачі позову до суду в серпні 2015 року.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, враховуючи умови п. 6.1. Договору поруки, Банк не пропустив трирічний строк звернення до поручителя з позовом до суду.

Надані представником позивача до апеляційного суду докази щодо укладення договору про відступлення прав вимоги № 1761/61 від 13 жовтня 2015 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Фактор Плюс» не впливають на підстави і предмет позову, а тому не підлягають оцінці.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального і процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4- відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун (підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця