Номер провадження: 22-ц/785/135/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в праві користування та розпорядження власністю та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в праві користування та розпорядження власністю та виселення посилаючись на те, що

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2011 р., що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 31277259 від 12.09.2011 р.

10 грудня 2012 року між позивачем та ОСОБА_5 було досягнуто домовленості про продаж відповідачу зазначеної квартири, що було зафіксовано у попередньому договорі про намір укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості.

З часу укладення вказаного договору, тобто з 10 грудня 2012 року, ОСОБА_6 проживає у належній позивачу квартирі разом з невідомими особами.

Вказаним попереднім договором передбачено звільнення житла у разі не укладення основного договору до 31.12.2013 р. Разом з тим, на теперішній час, основного договору купівлі-продажу квартири укладено не було, а відповідач відмовляється звільняти зайняте ним житло та відмовляється допускати у помешкання позивача.

Причиною не укладення договору купівлі-продажу квартири, зі слів відповідача, є скрутне матеріальне положення.

Відповідач не зареєстрований за адресою спірної квартири, не є членом сім'ї позивача та не має будь-яких законних підстав займати помешкання, будь-яких інших договорів між позивачем та відповідачем не укладалось.

Позивач як власник зазначеної квартири позбавлений діями відповідача права користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. На прохання позивача виселитися добровільно з квартири, та не створювати перешкод у користуванні власністю, відповідач не реагує.

Наведені факти підтверджені Висновком УІМ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області від 10.03.2015 р.

З урахуванням вищевикладеного, вбачається, що відповідачем порушується право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2, тому ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом в якому просила суд зобов`язати відповідача та інших осіб, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4 не чинити їй перешкод у користуванні та розпорядженні вказаною двокімнатною квартирою та виселити відповідача та інших осіб, які проживають в зазначеній квартирі АДРЕСА_3 із вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, зобов`язаноОСОБА_2 та інших осіб, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4 не чинити їй перешкод у користуванні та розпорядженні двокімнатною квартирою, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_4; виселеноОСОБА_2 та інших осіб, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 із вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 312772259 від 12.09.2011 р., позивачка ОСОБА_4 є власницею двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07.09.2011 р.

Так, 10.12.2012 р., між позивачкою та відповідачем укладено у простій письмовій формі попередній договір про намір укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири, відповідно до умов якого, сторони зобовязуються на умовах даного договору в строк до 31.12.2013 р. укласти між собою нотаріальний договір купівлі-продажу спірної квартири, згідно з яким ОСОБА_4 як продавець передає ОСОБА_2 як покупцю право власності на вказану квартиру, а останній прийме вказану квартиру та сплатить за неї її вартість. Згідно умов вказаного попереднього договору, право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 виникає у відповідача з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу обєкту нерухомості, а продавець (позивачка) надає покупцю (відповідачу) право відшкодувального володіння та користування вказаною квартирою з дня укладення даного договору і до 31.12.2013 р. У випадку, якщо у встановлений даним договором строк, покупець (відповідач) не виконає своїх зобовязань, то він зобовязаний 01.01.2014 р. звільнити квартиру, при цьому витрати, які покупець ОСОБА_2 поніс у звязку з ремонтом квартири відшкодуванню не підлягають, а всі поліпшення вказаної квартири переходять у власність продавця ОСОБА_4 Вартість вказаної квартири була узгоджена між сторонами та складає 55125 дол. США, яку покупець ОСОБА_2 зобовязується сплатити ОСОБА_4 в строк до 31.12.2013 р. При чому, сторони дійшли згоди, що вартість володіння та користування квартирою з дня підписання даного договору і до 31.12.2013 р. складає 10000 дол. США і у випадку, якщо в установлений даним договором строк, покупець (відповідач) належним чином виконає умови даного договору, то на вищевказану суму зменшується сума, яка належить до сплати.

З часу укладення вищевказаного попереднього договору 10.12.2012 р., відповідач, а також інші особи, проживають у вказаній вище квартирі, яка належить на праві власності позивачці.

Суд з`ясував, що основний договір купівлі-продажу спірної квартири сторонами укладений не був, і сторони порушили форму попереднього договору, не посвідчивши його нотаріально, як того вимагають приписи вищевказаних норм Закону, встановлену як для попереднього, так і для основного договору.

З приводу неправомірних дій відповідача щодо його незаконного проживання у її квартирі, ОСОБА_4 зверталася до органів міліції.

Відповідно до ст.ст. 10,11,57-60 ЦПК України суд обґрунтовано не прийняв до уваги твердження відповідача та його представника, які вони надали в судовому засіданні, з приводу того, що підпис ОСОБА_2 у попередньому договорі є підробленим, зважаючи на вищевикладене, щодо недійсності вказаного попереднього договору без його нотаріального посвідчення. З приводу тверджень відповідача про необхідність повернення йому позивачкою авансу у розмірі 10000 дол. США, суд зазначає, що вказані позовні вимоги ОСОБА_2 до суду не заявлялись, судом не розглядалися і є предметом іншого позову за вибором відповідача.

Враховуючи законне право власності позивачки на вищезазначений обєкт нерухомості квартиру, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_5, підтверджено документально, і в якій безпідставно проживає відповідач і інші особи, підлягає судовому захисту, за яким звернулася до суду позивачка, а тому, позовні вимоги позивачки щодо зобовязання відповідача усунути з його боку та з боку інших осіб перешкоди у здійсненні нею свого законного права власності, виселення відповідача та інших осіб цілком законні, обґрунтовані, підтверджені документально матеріалами справи, поясненнями представника позивачки та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі, враховуючи, що в даному випадку має місце порушення з боку відповідача охоронюваних законом прав власності позивачки, набутих нею правомірно, а саме факт його проживання та інших осіб без відповідних правових підстав у спірній квартирі.

Статтею 627 ЦК України передбачено відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вимогами ст. 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направила другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до умов статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

У відповідності до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 658 ЦК України передбачено право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Згідно із ст.ст. 655-657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статями 386-393 ЦК України передбачено держава забезпечує рівний захист усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Підстави витребування майна від добросовісного набувача повністю передбачені ст. 388 ЦК України.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном і може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ст.ст. 150,155 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на відсутність згоди відповідача на укладення попереднього договору з метою укладення між сторонами договору купівлі-продажу обєкту нерухомості до 31.12.2013 року, невиконання сторонами зазначених умов, відсутність підстав для задоволення позову, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Зазначені обставини не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

ОСОБА_7