АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/5629/15ц Головуючий в І інстанції: Спічак О.Б.
Номер провадження: №22-ц/791/1586/2016 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

16.07.2015 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просив: в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ "Укрсоцбанк" за договором кредиту № Ф080885К від 27.06.2008 року в розмірі 19323,70 доларів США, що в еквіваленті складає 509347,81грн. звернути стягнення на будинок АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2008 року, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за стартовою ціною, яка встановлена як погоджена сторонами іпотечна вартість, а саме 186 217,00 грн. з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ "Укрсоцбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; застосувати заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки - вказаного житлового будинку, шляхом передачі його в управління ПАТ "Укрсоцбанк" на період до його реалізації; стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" судовий збір у розмірі 1862,17 грн.

Позов обґрунтований тим, що між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", та відповідачем 27.06.2008 року було укладено кредитний договір № Ф080885К, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 16.07.2009 року та додаткової угоди № 2 від 13.12.2010 року, за яким позичальнику було видано кредит у розмірі 33560 доларів США з порядком повернення кредиту, передбаченим ст.1 договору кредиту зі сплатою 14,05 % річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором до 26.06.2038 року або достроково у випадках, передбачених договором кредиту. В забезпечення виконання забов'язання за вказаним договором між позивачем та відповідачем 27.06.2008 року був укладений договір іпотеки № 02-23-Ф080885К, з урахуванням додаткового договору № 1 від 16.07.2009 року та додаткового договору № 2 від 13.12.2010 року, за умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме вказаний вище житловий будинок. Однак, відповідач забов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка за станом на 18.02.2015 року складає 19 323,70 доларів США, що в еквіваленті дорівнює 509 347,81 грн., що складається з: суми заборгованості за кредитом 9252,81 доларів США, що еквівалентно 243 892,16 грн.; суми заборгованості за відсотками 8 227,48 доларів США, що еквівалентно 216 865,90 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту 1649,82 доларів США, що еквівалентно 43 487,21 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків 193,58 доларів США, що еквівалентно 5102,53 грн. Позивачем було надіслано відповідачу вимогу терміново сплатити заборгованість, проте відповідачем забов'язання не виконані.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 19 жовтня 2015 року позов було задоволено. Суд вирішив: в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 перед банком за договором кредиту № Ф080885К від 27.06.2008 року в розмірі 19323,70 доларів США, що в еквіваленті складає 509 347,81 грн. звернути стягнення на будинок АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. 27.06.2008 року, зареєстрованого в реєстрі № 3211 та в Державному реєстрі правочинів № 2988868, право власності зареєстроване за іпотекодавцем згідно витягу № 19349929 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане 27.06.2008 року Херсонським ДБТІ за реєстровим номером № 22558980, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за стартовою ціною, яка встановлена як погоджена сторонами іпотечна вартість, а саме 186217,00грн. з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; застосувати заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки, шляхом передачі його в управління ПАТ "Укрсоцбанк" на період до його реалізації. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою суду від 19 травня 2016 року було залишено без задоволення заяву відповідачки про перегляд вказаного заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначила, що судом не було враховано, що сума заборгованості є спірною, не вказана оціночна вартість квартири, грошове зобов'язання зазначено в іноземній валюті, а також те, що відповідач не отримував письмову вимогу про дострокове повернення кредитних коштів. Також вказала, що судом не досліджено договір іпотеки та не встановлено різницю вартості майна відповідно договору іпотеки. Також зазначила, що суд не звернув уваги на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Крім того, в спірному будинку зареєстровані і проживають неповнолітні діти, тому для у часті у справі необхідно залучити орган опіки та піклування для захисту інтересів неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до кредитного договору від 27.06.2008 року, укладеного між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", й ОСОБА_2, було укладено зазначений кредитний договір № Ф080885К, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 16.07.2009 року та додаткової угоди № 2 від 13.12.2010 року, за яким позичальнику було видано кредит у розмірі 33560 доларів США для придбання житлового будинку АДРЕСА_1, з порядком повернення кредиту, передбаченим ст.1 договору кредиту зі сплатою 14,05% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором до 26.06.2038 року або достроково у випадках, передбачених договором кредиту (а.с.16-24).

В п.1.1.1. встановлено графік погашення кредиту з зазначенням щомісячних платежів в розмірі 109 доларів США, які необхідно сплачувати до 10 числа кожного місяця, починаючи з липня 2008 року. В додатковій угоді від 13.12.2010 року щомісячний платеж встановлено в розмірі 105 доларів США.

Договором встановлена відповідальність позичальника за порушення умов договору, зокрема за несплату та неповну сплату щомісячних платежів.

Відповідно до п.п.3.3.5, 3.3.7, 3.3.9 зазначеного договору відповідач забов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами та можливими штрафними санкціями, суворо дотримуватись положень Договору кредиту.

Відповідно до п.4.4 договору кредиту у разі невиконанні (неналежного виконання) відповідачем своїх забов'язань за кредитним договором протягом більш, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, відповідач забов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нарахованими штрафними санкціями (штраф, пеня).

Згідно п.4.1. Договору у разі прострочення відповідачем строків повернення кредиту та сплати процентів, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

У додаткових угодах сторони встановили порядок погашення заборгованості.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем 27.06.2008 року був укладений іпотечний договір № 02-23-Ф080885К, з урахуванням додаткового договору № 1 від 16.07.2009 року та додаткового договору № 2 від 13.12.2010 року, за умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме зазначений вище будинок, який складається із житлового будинку літ.А, житловою площею 29,6 кв.м, загальною площею 52,8 кв.м, літньої кухні літ.Б, сараю літ.О, туалет літ.Н., споруди №1,4, огорожі № 2,3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (п.1.1.). Вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 186217,00 грн. (п.1.3) (а.с.7-9).

Відповідно до п.4.4. вказаного іпотечного договору після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення належного господарського використання згідно з його цільовим призначенням, а також отримання доходів предмет іпотеки передається іпотекодержателю, або третій особі за погодженням між іпотекодавцем та іпотекодержателем, в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим договором. Управління предметом іпотеки відповідно до цього пункту може здійснюватись, зокрема, шляхом його передачі в найом (оренду), лізинг, інше платне користування тощо.

Відповідач ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим їй була спрямована письмова вимога банку від 16.02.2015 року про усунення порушень умов кредитного договору, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки та з вимогою про дострокове виконання основного зобов'язання. Зазначена вимога отримана нею особисто згідно поштового повідомлення 17.02.2015 року (а.с.25-26).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачка ОСОБА_2 має заборгованість перед банком, яка за станом на 18.02.2015 року складає 19323,70 доларів США, що в еквіваленті дорівнює 509347,81грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 9252,81 доларів США, що еквівалентно 243 892,16грн.; суми заборгованості за відсотками 8 227,48 доларів США, що еквівалентно 216 865,90 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту 1649,82 доларів США, що еквівалентно 43487,21грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків 193,58 доларів США, що еквівалентно 5102,53 грн. (а.с.4-5).

Згідно долученої при апеляційному розгляді справи довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно у власності відповідача ОСОБА_2 не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Крім того, відповідно до долучених при апеляційному розгляді справи довідок про склад сім'ї вказаний житловий будинок використовується як місце постійного проживання її особисто та її сім'ї, до складу якої входить, окрема, неповнолітня дочка ОСОБА_6, 2001р.н.

Задовольняючи позов на підставі ст.ст.526, 1048, 1049, 1050 ЦК України та ст.33, 35, 38 Закону України "Про іпотеку" суд виходив з того, що ОСОБА_2 не виконує взятих на себе зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитом, суд вважає можливим звернути стягнення на іпотечне майно з метою задоволення майнових прав позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки матеріали справи містять докази невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором та докази наявного у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України "Про іпотеку", якщо:

--- таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті;

--- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці;

--- у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

--- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (п.1).

З матеріалів справи вбачається, що предмет іпотеки підпадає під дію вказаного вище закону (вказаний житловий будинок виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України ОСОБА_2, яка є позичальником та майновим поручителем, за споживчим кредитом, наданим їй банком в іноземній валюті; загальна площа будинку складає 52,8кв.м, що не перевищує 250кв.м; у власності ОСОБА_2 не знаходиться інше нерухоме житлове майно; вказаний будинок використовується як місце постійного проживання ОСОБА_2 та членів її сім'ї, зокрема неповнолітньої дочки), однак колегія суддів вважає, що це не є підставою для відмови в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки норми Закону України "Про іпотеку", які передбачають право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки та порядок здійснення ним таких дій, є діючими, а мораторій є тимчасовою забороною, яка втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті.

Вказаний Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на предмет іпотеки, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Таким чином, на період дії Закону України №1304-VІІ від 03 червня 2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" це рішення суду не підлягає зверненню до виконання.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України в постанові від 27.05.2015 року у справі №6-58цс15.

Законом України "Про іпотеку" визначено випадки незастосування відстрочки виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ст.39), проте в даній справі такі випадки відсутні.

Згідно ст.33 вказаного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (порушення обов'язків іпотекодавцем).

Договором іпотеки передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а вразі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (п.4.2.). Крім того, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України "Про іпотеку" (п.4.5.4).

При цьому згідно абз.5 ч.1 ст.39 вказаного Закону рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України "Про іпотеку".

Як вбачається з позову, позивач обрав другий спосіб звернення стягнення, який передбачений ст.38 Закону України "Про іпотеку".

Згідно з ч.5 ст.38 вказаного Закону дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Визначаючи початковий розмір ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, колегія суддів враховує визначену сторонами вартість житлового будинку в сумі 186217грн. та п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року №5, який зазначає, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має містити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності-незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Згідно з ч.6 ст.38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Разом з тим, звертаючи стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості, суд першої інстанції всупереч вимогам ч.6 ст.38, ст.39 Закону України "Про іпотеку" не зазначив про те, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно з ч.6 ст.38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч.6 ст. 38, ст.39 Закону України "Про іпотеку" та положенням п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України "Про іпотеку" після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст.39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Тому, з урахуванням п.4.4. іпотечного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду про задоволення вимоги про надання права отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про передачу предмета іпотеки в управління позивача з правом укладати щодо нього договори, а також надати інші повноваження, необхідні для продажу предмета іпотеки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити, зазначивши, що початкова ціна продажу предмета іпотеки становить 186217,00грн., але на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та відповідними доказами і висновків суду не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення. Посилання заявника на те, що сума заборгованості є спірною, не приймаються до уваги, оскільки будь-яких інших доказів, крім наданого банком розрахунку заборгованості, матеріали справи не містять, а відповідачка не надала будь-яких інших доказів, які б спростовували розрахунок банку. Посилання на те, що в судовому рішенні не вказана оціночна вартість квартири, також не приймаються до уваги, оскільки така вартість вказана, вона визначена іпотечним договором, а будь-яких інших доказів вартості іпотечного майна не надано. Крім того, зазначення про встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, захищає права іпотекодавця. Посилання заявника на те, що грошове зобов'язання зазначено в іноземній валюті, не приймається до уваги, оскільки предметом кредитного договору є іноземна валюта - долари США, які підлягають поверненню за умовами кредитного договору, і це не заборонено законодавством. Посилання заявника на те, що відповідач не отримував письмову вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, спростовуються матеріалами справи, а саме поштовим повідомленням із підписом про вручення письмової вимоги. Крім того, з моменту звернення банку до суду з даним позовом (16.07.2015 року) до дня ухвалення рішення (19.10.2015 року) пройшло більше трьох місяців, тому відповідачка мала час для погашення заборгованості за кредитним договором. Посилання на те, що судом не досліджено договір іпотеки та не встановлено різницю вартості майна відповідно договору іпотеки також не приймаються до уваги, оскільки вартість предмету іпотеки за іпотечним договором в сумі 186217,00грн. ідентична початковій вартості предмету іпотеки, зазначеної в судовому рішенні. Також не можуть бути прийнятими до уваги посилання заявника на необхідність залучення до участі в справі органу опіки та піклування через реєстрацію і проживання в спірному будинку неповнолітніх дітей, оскільки згідно довідки виконавчого комітету Комсомольського району м.Херсона від 27.06.2008 року ОСОБА_2 прописана в АДРЕСА_2 разом з дітьми: дочка ОСОБА_7 1996р.н. та ОСОБА_6 - 2001р.н. Тобто, відповідачка разом із своїми дітьми в момент укладення іпотечного договору була зареєстрована в іншому будинку, який не є предметом іпотеки. Більш того, ОСОБА_7 на момент подання позову є повнолітньою особою.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, ч.3 ст.551, ч.1 ст.559, ст.ст.651, 654 ЦК України, ст.ст.12, 33, 36, 38, 39 Закону України "Про іпотеку", Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 19 жовтня 2015 року змінити, зазначивши, що початкова ціна продажу предмета іпотеки становить 186217,00грн., але на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині заочне рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 19 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська