У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Євтушенко О.І., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Косівська міська рада, про виділення в натурі частки із спільної часткової власності та за зустрічним позовом ОСОБА_6 доОСОБА_4, ОСОБА_7, Косівської міської ради, третя особа - ОСОБА_8, про визнання рішення міської ради та свідоцтв про право власності на нерухоме майно незаконними, визнання права власності на Ѕ частини земельної ділянки, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на Ѕ частини автомобіля «Таврія», за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області

від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про виділення в натурі частки із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності ОСОБА_5, посилаючись на те, що вона є дружиною ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після смерті останнього відкрилася спадщина на майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1

На підставі свідоцтва про право власності від 31 жовтня 2012 року їй належить Ѕ частина вказаного будинку, як частка у праві спільної сумісної власності подружжя. Інша Ѕ частина належить спадкоємцям, а саме: на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 жовтня 2012 року ОСОБА_4 належить 2/3 часток від 1/2 частини, а відповідачу ОСОБА_11 - 1/3 частка від 1/2 частини домоволодіння.

Посилаючись на те, що з ОСОБА_5 не досягнуто згоди з приводу користування спільним майном, просила суд на підставі ч. 1 ст. 364 ЦК України виділити їй в натурі у власність Ѕ частину та 2/3 часток від 1/2 частини спірного будинковолодіння з господарськими будівлями і спорудами та припинити право спільної часткової власності на майно.

20 квітня 2015 року ОСОБА_4 подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказала, що згідно висновку будівельно-технічної експертизи відповідачці ОСОБА_6 виділити 1/3 частку від 1/2 частини будинковолодіння технічно неможливо, а тому просила суд: визнати за нею право власності на 1/3 частку від 1/2 частини спірного будинковолодіння, що становить 17/100 частки; припинити за ОСОБА_6 право власності па 1/3 частку від 1/2 частини спірного будинковолодіння, що становить 17/100 частки; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за 1/3 частку від 1/2 частини спірного будинковолодіння, що становить 17/100 частки в розмірі 27 775 гривень.

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічнимпозовом, в обгрунтування якого зазначила, що вона є онукою та спадкоємцем за законом покійного ОСОБА_10, Крім неї спадкоємцями за законом є дружина покійного - ОСОБА_4 та онука - ОСОБА_7

У січні 2003 року вона звернулася до Косівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом та видачу свідоцтва про право на спадкове майно. На її думку до спадкового майна входили: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 земельна ділянка площею 0,1879 га, відведена для обслуговування вказаного будинку; житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_3 та земельна ділянка для його обслуговування, а також грошовий вклад. ;

У липні 2014 року вона отримала у Косівській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 липня 2014 року № 812 , у якому зазначено, що спадщина, на яку видано дане свідоцтво складається з Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських споруд, який належить спадкодавцю па підставі свідоцтва про право власності, виданого Косівською міською радою 25 січня 2007 року на підставі рішення від 28 квітня 2004 року № 90.

Вважає, що згідно свідоцтва її частка у спадковому майні становить 1/3 частини від 1/2 частини спірного будинковолодіння, а інші 2/3 частини від 1/2 частини успадкувала ОСОБА_4 на підставі ст. 529 ЦК України та відповідно до договору про зміну часток у спадщині від 31 жовтня 2002 № 2661.

У листопаді 2014 року звернулася до Косівської державної нотаріальної контори із письмовою заявою, в якій повідомила про повний склад спадковогомайна, на яке вона претендує як спадкоємець та яке не включено державним нотаріусом до складу спадщини, у відповідь на яку нотаріальна контора відмовила усунути допущені порушення, що стало підставою для звернення до суду.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги також вказала, на момент смерті діда - ОСОБА_10 спірне будинковолодіння належало останньому на праві власності на підставі договору дарування від 13 грудня 1960 року, тому будинок не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, зазначила, що ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тому набуття ним права власності на підставі свідоцтва про право власності від 25 січня 2007 року на спірне домоволодіння згідно рішення Косівської міської ради від 28 квітня 2004 року неможливе, а тому вважає, що вказане рішення міської ради та свідоцтво є незаконними та підлягають скасуванню.

На підставі свідоцтва про право власності від 25 січня 2007 року державним нотаріусом на ім'я ОСОБА_4 31 жовтня 2012 року було видано свідоцтво про право на власності на: Ѕ частини у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а також укладено договір між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про зміну часток у спадщині та видано на ім'я ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки від 1/2 частини домоволодіння

Посилаючись на порушення своїх прав як спадкоємця за законом після смерті діда, просила суд поновити строк позовної давності; визнати недійсним та скасувати рішення Косівської міської ради від 28 квітня 2004 року № 90 про визнання за ОСОБА_10 права власності на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_4 визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно, видане на ім'я ОСОБА_10 Косівською міською радою від 25 січня 2007 року; визнати недійсним договір про зміну часток у спадщині, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від 31 жовтня 2012 року № 2661; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 31 жовтня 2012 року № НОМЕР_1, видане Косівською районною державно нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4 про належність останній як дружині ОСОБА_10 Ѕ частини у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу; визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1879 га, яка була відведена ОСОБА_10 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 жовтня 2012 року № 2664 в частині визначення розміру часток у спадковому майні шляхом визначення за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 по Ѕ частини житлового будинку і господарських споруд; внести зміни до свідоцтва про правона спадщину за законом від 18 липня 2014 року № 812 в частині визначення розміру часток у спадковому майні шляхом визначення за ними по Ѕ частини житлового будинку і господарських споруд.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог: Косівська міська рада про виділення в натурі частки із спільної часткової власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частку від 1/2 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд, що становить 17/100 частки.

Припинено за ОСОБА_13 право власності на 1/3 частки від 1/2 частини житлового буднику та господарських будівель і споруд, що становить 17/100 частки.

Стягнуто з депозитного рахунку суду на користь ОСОБА_13 матеріальну компенсацію в розмірі 27 775 грн., сплачену ОСОБА_4 30 червня 2015 року згідно квитанції 173 у відділенні Ощадбанку, Івано-Франківської філії № 10008 за належну їй 1/3 частки від 1/2 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

В зустрічних позовних вимогах ОСОБА_13 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, Косівської міської ради, третя особа на стороні відповідачів: ОСОБА_8 про визнання рішення та свідоцтв про право власності на нерухоме майно незаконними, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, внесення змін у свідоцтва про право на спадщину за законом - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - Косівська міська рада, про виділення їй в натурі у власність Ѕ та 2/3 часток від Ѕ частки спільного майна, припинення права спільної часткової власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди, про визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/3 частку від Ѕ частини житлового будинку, що становить 17/100 частки та про припинення за ОСОБА_13 права власності на 1/3 частку від Ѕ частини житлового будинку, що становить 17/100, про стягнення грошової компенсації на користь останньої в сумі 27 775 грн. відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_13 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Косівської міської ради від 28.04.2004 року № 90 про затвердження Акту введення в експлуатацію житлового будинку в м. Косові по АДРЕСА_1 на ОСОБА_10;

визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, будинок по АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_12 виконавчим комітетом Косівської міської ради від 25.01.2007 року;

визнано недійсним свідоцтво про право власності від 31.10.2012 року № НОМЕР_1, видане Косівською районною державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4 про визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частину у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 м. Косів, Івано-Франківської області;

визнано недійсним договір про зміну часток у спадщині від 31 жовтня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 № 2661;

визнано недійсними та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.10.2012 року за № 2664 видане ОСОБА_4 на 2/3 частки від Ѕ частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Косів, Івано-Франківської області;

визнано недійсними та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.07.2014 року за № 812 видане ОСОБА_5 на 1/3 частки від 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Косів, Івано-Франківської області;

визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_13 право власності в порядку спадкування на житловий будинок, загальною площею 32,2 кв. м. та сарай, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 по 1/3 частки за кожною та право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,1879 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 по 1/3 частки за кожною.

В решті вимог зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 просить змінити рішення апеляційного суду в частині визнання за ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 права власності в порядку спадкування на житловий будинок, загальною площею 33,2 кв. м та сарай, що знаходяться по АДРЕСА_1 по 1/3 частки за кожною та право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,1879 га по 1/3 частки за вказаною адресою та викласти його в такій редакції: визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_13 право власності в порядку спадкування на житловий будинок та сарай, а також земельну ділянку по Ѕ частки за кожною, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому не підлягає перегляду в касаційному порядку.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог за зустрічним позовом про визнання за ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_13 права власності в порядку спадкування на житловий будинок, загальною площею 32,2 кв. м. та сарай, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 по 1/3 частки за кожною та права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,1879 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 по 1/3 частки за кожною, апеляційний суд виходив з того, що спірне домоволодіння та земельна ділянка належали спадкодавцю ОСОБА_10 на праві власності згідно договору дарування від 13 грудня 1960 року та державного акта на право власності на землю від 09 жовтня 2000 року, а тому дійшов обгрунтованого висновку про поділ вказаного спадкового майна між трьома спадкоємцями (дружиною та двома онуками) за правилами ст.529 ЦК УРСР - в рівних частках.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області

від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня О.І. Євтушенко Л.М. Мазур