Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 315/1327/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ярош С.О.
Номер провадження 22-ц/778/1558/16 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 01 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнював до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 25 червня 2012 року відповідач ОСОБА_4 взяла у нього в борг 5000 грн. зі сплатою 10% щомісячно за користування коштами до 26 грудня 2012 року, про що написала розписку. У визначений у розписці строк кошти не повернула.

09 січня 2014 року ОСОБА_4 взяла у нього в борг ще 1000 грн. до 01 квітня 2014 року. У визначений строк кошти повернені не були.

12 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_4 повернула йому гроші по двом розпискам у сумі 10000 грн., про що ним складена відповідна розписка, яка була передана ОСОБА_4 Вважає, що відповідач порушила взяте на себе зобов'язання.

Розмір процентів за користування коштами за період з 26 грудня 2012 року по 25 грудня 2015 року становить 18000 грн.

3% річних за прострочення грошового зобов'язання за період невиконання зобов'язань з 26 грудня 2012 року по 25 грудня 2015 року становить 449,59 грн. та втрати від інфляції в сумі 3929,50 грн.

станом на 12 листопада 2014 року підлягала стягненню сума основного боргу за розписками від 25 червня 2012 року та від 09 січня 2014 року загальну суму 6000 грн.

Крім того за розпискою від 25 червня 2012 року за період з 26 грудня 2012 року по 12 листопада 2014 року відсотки за користування коштами склали в сумі 11500 грн., 3 % річних за період з 26 грудня 2012 року по 12 листопада 2014 року в сумі 283,97 грн..

За розпискою від 09 січня 2014 року 3% річних за період 01 квітня 2014 року по 12 листопада 2014 року в сумі 18,58 грн.

Втрати за інфляцією за розпискою від 25 червня 2012 року становлять 1091,50 грн., втрати за інфляцією за розпискою від 09 січня 2014 року становлять 176, 80 грн.

Заборгованість за двома розписками станом на 12 листопада 2014 року склала сума боргу 6000 грн., проценти за користування 11500 грн., 3% річних 302,55 грн., втрати від інфляції 1268,30 грн., а всього 19070,85 грн..

Позивач зазначає, що залишкова вартість основного боргу на 12 листопада 2014 року становить 10000 грн., проценти за користування коштами за період з 12 листопада 2014 року по 29 січня 2016 року становить 14000 грн., 3% річних за той же період 370,68 грн., втрати від інфляції 5042 грн.,

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 29412,68 грн., з яких заборгованість за розпискою 10000 грн., проценти 14000 грн., 3% річних в сумі 370,68 грн., втрати від інфляції в сумі 5042 грн.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 01 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції не враховано, що наявність у нього оригіналів розписок від 25 червня 2012 року та від 09 січня 2014 року свідчить саме про часткове виконання грошового зобов'язання. Крім того, судом не враховано, що розписка від 12 листопада 2014 року не є новим борговим зобов'язанням, а є лише документом, що підтверджує часткове виконання ОСОБА_4 зобов'язань за розписками від 25 червня 2012 року та від 09 січня 2014 року.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_4 на його користь грошові кошти на загальну суму 29412,68 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2012 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 взяла в борг у позивача ОСОБА_3 5000 грн. зі сплатою 10% від суми щомісячно за користування коштами, які зобов'язалася повернути в строк до 26 грудня 2012 року (а.с. 15).

09 січня 2014 року між сторонами укладений ще один договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 взяла в борг у позивача ОСОБА_3 1000 грн., які зобов'язалась повернути в строк до 01.04.2014 року (а.с. 40).

У визначений у розписках строк грошові кошти повернені не були.

12 листопада 2014 року ОСОБА_4 повернула ОСОБА_3 10000 грн. боргу за двома розписками від 25.06.2012 року та від 09.01.2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд виходив з того, що майнове право позивача, передбачене договором позики: повернення боргу та сплата процентів за його користування, яке було порушене відповідачем внаслідок прострочення виконання обов'язку, передбаченого договором позики, було усунуто в досудовому порядку відповідачем шляхом відшкодування збитків у виді повернення боргу та процентів за його користування, передбачених умовами договору, а також 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, встановлених законом, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

З таким висновком судова колегія повністю погодитися не може виходячи з наступного.

За змістом ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, у строк та в порядку, що встановлені в договорі.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 свій позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 своєчасно не повернула йому суму позики, тому просив стягнути з неї проценти, передбачені в розписці від 25.06.2012 року у розмірі 10% щомісячно за користування грошовими коштами та індекс інфляції за весь час прострочення зобов'язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсотки, визначені сторонами в розписці від 25.06.2012 року у розмірі 10% щомісячно, мають нараховуватися лише на період, що зазначений у розписці з 25.06.2012 року по 26.12.20102 року, а понад цей строк нараховуються проценти та інфляція відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України до повного погашення боргу.

Судова колегія з таким висновком суду може погодитися виходячи з наступного.

Із тексту розписки від 25.06.2012 року вбачається, що ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 5000 грн. взяла в борг строком до 26.12.2012 року під 10% щомісяця (а.с.15). Розписка не містить застереження, що в разі неповернення вказаної суми боргу у визначений в розписці строк, проценти мають нараховуватися до повного погашення боргу.

Тому судом вірно визначено, що вказані в розписці проценти 10% від суми боргу мають бути розраховані лише на період з 25.06.2012 року по 26.12.2012 року та складають 3000 грн.

Судом також правомірно враховано, що повернення боргу відбулося 12.11.2014 року, а тому за період з 26.12.2012 року по 12.11.2014 року мають бути нараховані 3% річних від простроченої суми та індекс інфляції, відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України. Судом зроблений правильний розрахунок, що 3% річних за період з 26.12.2012 року по 12.11.2014 року із 5000 грн. становить 281,92 грн. та інфляція за весь час прострочення у сумі 950 грн.

Враховуючи, що 12.11.2014 року ОСОБА_3 повернула ОСОБА_4 борг у сумі 10000 грн., а розмір відшкодування станом на 12.11.2014 року становить 9231,92 грн., суд не вбачив підстав для стягнення суми у більшому розмірі.

Однак, суд залишив поза увагою, що розписка від 12.11.2014 року про повернення ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 10000 грн. містить застереження про те, що вказані кошти ОСОБА_4 повернуті на погашення боргу та відсотків за двома розписками від 25.06.2012 року та від 09.01.2014 року (а.с.25).

Позивачем 01 лютого 2016 року надана заява про збільшення позовних вимог, зокрема, про стягнення 3% річних за період з 01.04.2014 року по 12.11.2014 року із суми 1000 грн., що становить 18,58 грн. та індексу інфляції у сумі 176,80 грн.

Суд першої інстанції вказану заяву до уваги не прийняв, пославшись на те, що позивач в порушення вимог ч.2 ст. 31 ЦПК України змінив підстави та предмет позову, однак відповідну ухвалу з цього питання не постановив, ухвала про повернення заяви ОСОБА_3 від 01.02.2016 року в матеріалах справи відсутня.

Оскільки, заява наявна в матеріалах справи, вона підлягає розгляду у судовому засіданні.

Враховуючи, що на виконання зобов'язань за розписками від 25.06.2012 року та від 09.01.2014 року позичальником ОСОБА_3 надана розписка про отримання грошових коштів у сумі 10000 грн., що відповідає вимогам ст. 545 ЦК України, прострочення виконання зобов'язання на суму 1000 грн. за розпискою від 09.01.2014 року становить 226 днів (період з 01.04.2014 року по 12.11.2014 року).

Таким чином, 3% річних від 1000 грн. становить 18,57 грн. (1000 грн. х 3% х 226 (кількість прострочених днів) /365 днів.

Індекс інфляції за період з квітня 2014 року по листопад 2014 року становить 115.48% (103,3 х 103,8 х 101,0 х 100,4 х 100,8 х 102,9 х 102,4).

Сума інфляції становить 154,80 грн. - (1000 х 115,48%) - 1000.

Таким чином, стягненню підлягає 3% річних від простроченої суми зобов'язання 1000,00 грн. за період з 01.04.2014 року по 12.11.2014 року у сумі 18,57 грн. та сума індексу інфляції за період з 01.04.2014 року по 12.11.2014 року у сумі 154,80 грн. Всього 173,37 грн.

В іншій частині позовних вимог позов задоволенню не підлягає, зокрема, про стягнення 10000 грн., які зазначені в розписці від 12.11.2014 року та визначені позивачем як сума основного боргу та інші суми, визначені позивачем як нарахування 10% на суму боргу. Зазначена сума визначена позичальником без погодження з позикодавцем. Згоди на її повернення ОСОБА_4 не надавала та будь-якої розписки про отримання вказаних сум не писала, а тому зазначені позивачем суми не можуть вважатися борговими зобов'язаннями. Інші суми, визначені позивачем як нарахування 10% на суму боргу також стягненню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає судовий збір у сумі 1022,90 грн., сплачений ним при подачі позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 01 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 три відсотки річних від простроченої суми зобов'язання 1000,00 грн. за період з 01.04.2014 року по 12.11.2014 року у сумі 18,57 грн. та суму індексу інфляції за період з 01.04.2014 року по 12.11.2014 року у сумі 154,80 грн. Всього 173,37 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1022.90 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: