Справа №2/714/294/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого-судді Костишин Н.Я.

секретар Чевка А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Герца цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами як спільне майно подружжя та в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами як спільне майно подружжя та в порядку спадкування.

Позов мотивований тим, що нею разом із чоловіком ОСОБА_2 у 1970 році в с.Тернавка Герцаївського району Чернівецької області було побудовано житловий будинок та зведено господарські будівлі та споруди. Незважаючи на те, що житловий будинок зареєстрований у сільській раді за чоловіком, свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно ним отримано не було. 07.01.1999 року її чоловік помер. Після смерті якого відкрилася спадщина на ? житлового будинку із господарськими спорудами по вул.Зеленій, 575 в с.Тернавка Герцаївського району Чернівецької області. Як спадкоємець померлого за законом першої черги, спадщину прийняла своєчасно та вважає, що їй як дружині померлого належить ? частина житлового будинку, як такий, що набутий за час шлюбу, а інша ? частина вказаного будинку має перейти до неї в порядку спадкування за законом. Діти спадкодавця ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадщину не прийняли. Вона звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Зважаючи на те, що нотаріусом у видачі свідоцтв про права на спадщину за законом та право власності на частку у спільному майні подружжя було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно, просила суд визнати за нею право власності на ? частину вказаного житлового будинку в порядку спадкування та на ? частину як спільне майно подружжя.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилися, однак у заяві представника позивача від 04.10.2016 року останній просив справу розглядати у їх відсутності, позов задовольнити повністю.

Відповідач Тернавська сільська рада Герцаївського району в судове засідання свого представника не направила, однак подала суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечують.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходив з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що по вул.Зеленій, 575 в с.Тернавка Герцаївського району Чернівецької області розташоване домоволодіння, яке складається з житлового будинку та господарських будівель та споруд.

Згідно даних погосподарської книги Тернавської сільської ради Герцаївського району, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Зеленій, 575 в с.Тернавка Герцаївського району Чернівецької області побудований на земельній ділянці площею 0,62 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та зареєстрований у сільській раді за ОСОБА_2 з 1970 року.

У 1970 році питання набуття права власності на житлові будинки регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26.08.1948 року та Постановою від 26.08.1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розяснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Судом встановлено, що позивачка 17.12.1962 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2

Статтею 125 СК УРСР 1926 року (чинного на час будівництва житлового будинку) визначено, що майно, нажите подружжям спільною працею в період шлюбу, вважається належним обом членам подружжя на засадах спільної власності в рівних частках. Інше ж майно складає окрему власність кожного з них.

Отже, за змістом вищевказаної норми закону, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зважаючи на те, що спірний житловий будинок побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстрований в сільській раді з 1970 року за ОСОБА_2, на час коли останній перебував у шлюбі з позивачкою, то будинок вважається їх спільним майном та з того часу вони є його співвласниками в рівних частках, тобто по ? частині кожний.

09.01.1999 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ №050198 виданого 10.01.1999 року виконавчим комітетом Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області.

Таким чином відкрилася спадщина, в т.ч. і на частину вищевказаного житлового будинку з господарськими спорудами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Виходячи з того, що спадкодавець ОСОБА_2 помер 09.01.1999 року, до даних цивільних відносин слід застосовувати правила ЦК УРСР (від 1963 року).

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце коли і поскільки воно не змінене заповітом.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 заповіту після себе не залишив, а значить спадкування має місце за законом.

Частинами 1 ст.548, ч.1, 2 ст.549 ЦК Української РСР передбачено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до матеріалів спадкової справи померлого ОСОБА_2 встановлено, що спадкоємцями за законом першої черги на майно спадкодавця є його дружина- позивачка по справі ОСОБА_1 та діти - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Позивачка спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном; ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадщину після смерті батька не прийняли, оскільки на момент смерті спадкодавця проживали окремо і у встановлений законом строк для прийняття спадщини із заявами про її прийняття до нотаріальної контори не звертались. Інших спадкоємців які би мали право на спадщину після смерті ОСОБА_2 судом не встановлено.

У відповідності до ч.1 ст.71 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

За постановою нотаріуса від 04.08.2016 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та про право власності на ? частину спірного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами як частку в спільному майні подружжя через відсутність правовстановлюючих документів на нього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки на момент смерті ОСОБА_2 вищевказаний спірний будинок був повністю збудований, прийнятий в експлуатацію та рахується в сільській раді за останнім, то вимоги позивачки про визнання за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами як спільне майно подружжя та на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.524, 548, 549 ЦК УРСР, ст.125 Сімейного кодексу УРСР, ст.71 Закону України «Про нотаріат» та керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності як спільне майно подружжя на ? частину житлового будинку літ.«А» загальною площею 129,60 кв.м в тому числі 59,60 кв.м жилої площі, літньої кухні літ.«Б», сараю літ.«В», гаражу літ.«Г», убиральні «Д», криниці №1, огорожі №2,3,4, що по вул.Зеленій, 575 в с.Тернавка Герцаївського району Чернівецької області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на ? частину житлового будинку літ.«А» загальною площею 129,60 кв.м в тому числі 59,60 кв.м жилої площі, літньої кухні літ.«Б», сараю літ.«В», гаражу літ.«Г», убиральні «Д», криниці №1, огорожі №2,3,4, що по вул.Зеленій, 575 в с.Тернавка Герцаївського району Чернівецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Герцаївський районний суд Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя