Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/1389/16-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький С. С.
Категорія 27 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 15 серпня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 9682 грн. 37 коп. (відсотки), за кредитним договором б/н від 24.03.2006 року, що утворилася з 30.04.2013 року по 30.04.2016 року.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 15.08.2016 року закрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за період з 30.04.2013 року по 31.08.2015 року в сумі 7749 грн. 52 коп., у зв'язку із набранням законної сили рішенням суду у справі між тими ж сторонами про той же предмет. У задоволенні вимог Банку про стягнення заборгованості за період з 01.09.2015 року по 30.04.2016 року відмовлено за спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 24.03.2006 року ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості. При цьому, він ознайомився і погодився з «Умовами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами Банку», що разом із заявою складають договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом (а.с. 7-13). Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі у розмірі 7% від суми заборгованості.

При укладенні договору ОСОБА_1 була видана кредитна картка НОМЕР_1 на строк до березня 2009 року (а.с. 31). Доводи Банку про те, що відповідачу видавалася інша картка на строк до березня 2013 року, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, хоча апеляційним судом надавалася можливість подати відповідні документи (а.с. 71). Крім того, під час розгляду інших справ про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 24.03.2006 року, судом було встановлено, що відповідачу видавалася тільки одна картка НОМЕР_1 строком дії до березня 2009 року.

Також, з матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Овруцького районного суду Житомирської області від 29.07.2008 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4837 грн. 44 коп. заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Даних про те, що цей наказ звернуто до виконання, суду не надано.

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 24.03.2006 року в сумі 22957 грн. 79 коп., яка утворилась станом на 31.08.2015 року, та складається:

-4537 грн. 19 коп. - борг по кредиту;

-21688 грн. 62 коп. - відсотки;

-1569 грн. 42 коп. - штрафи;

за відрахуванням 4837 грн. 44 коп., які стягнуті судовим наказом (а.с. 36-39).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26.11.2015 року у задоволенні цього позову відмовлено за пропуском строку позовної давності (а.с. 33-35). Дане рішення є чинним і ніким не оскаржувалось.

З розрахунків, наданих позивачем, вбачається, що Банк просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за відсотками за кредитним договором б/н від 24.03.2006 року в сумі 9682 грн. 37 коп., що утворилася за період з 30.04.2013 року по 30.04.2016 року (а.с. 6).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи те, що стягнення заборгованості за відсотками за період з 30.04.2013 року по 31.08.2015 року в сумі 7749 грн. 52 коп. вже була предметом розгляду, та рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26.11.2015 року відмовлено у стягнення даних коштів за пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в цій частині.

Та обставина, що судом провадження закрито рішенням, а не ухвалою, не є підставою для скасування рішення в цій частині, з огляду на положення ч. 2 ст. 308, ч. 3 ст. 309 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позову Банку про стягнення заборгованості по відсотках за період з 01.09.2015 року по 30.04.2016 року, з огляду на наступне.

Згідно з Положенням п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг, що є складовою частиною договору б/н від 24.03.2006 року, для надання послуг ОСОБА_1, Банк відкриває Клієнту картрахунки, надає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначені у Заяві та Пам'ятці, підписанням яких Клієнт та Банк укладають договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 3.13 вищевказаних Умов, якщо по закінченню строку дії вкладу жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 була видана кредитна картка НОМЕР_1 на строк до березня 2009 року, інші картки не видавалися (а.с. 31). Останній платіж вчинений відповідачем у жовтні 2008 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, З ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами: щомісячні платежі у розмірі 7% від суми заборгованості (а.с. 7 зворот), та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також, встановлено відповідальність за порушення терміну повернення кредитних коштів.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 28-30).

Строк дії картки - до березня 2009 року, з позовом Банк звернувся у червні 2016 року.

Відповідно до вимог статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові про стягнення заборгованості по відсотках за період з 01.09.2015 року по 30.04.2016 року за спливом строку позовної давності.

Доводи апелянта про те, що до даних правовідносин підлягає застосуванню правова позиція Верховного суду, висловлена у постанові від 02.12.2015 року у справі №6-249цс15, є безпідставними, оскільки обставини у даних справах, з якими пов'язується застосування строку позовної давності та можливість стягнення відсотків, є різними.

Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що судовий наказ від 29.07.2008 року звернуто до виконання та проводяться виконавчі дії. Представник відповідача під час апеляційного розгляду пояснив, що вказаний наказ Банк на виконання не подавав, а відтак закінчився строк на його виконання. Колегія суддів приймає до уваги і те, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26.11.2015 року Банку вже було відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості в сумі 22957 грн. 79 коп., яка утворилась станом на 31.08.2015 року, за пропуском строку позовної давності (а.с. 33-35). Дане рішення є чинним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 15 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді