Справа № 308/3815/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області

в складі : головуючого судді Джуги С.Д.

суддів : Боднар О.В., Кожух О.А.

при секретарі : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 червня 2015 року по справі за позовом ДП «ЖК №2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ДП «ЖК №2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» звернулося в суд із зазначеним позовом до ОСОБА_1 Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 разом з сімєю проживає в блоці № 513 гуртожитку за адресою м. Ужгород, вул. Бородіна, 14. Даний гуртожиток належить на праві приватної власності ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» і перебуває в оперативному управлінні ДП «ЖК №2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» 19.06.2012 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено угоду про погашення боргу по оплаті за проживання. Сума боргу на момент укладення угоди складала 12549,08 грн. У відповідності до розділу 1 угоди боржник зобовязався погасити заборгованість за проживання на протязі пяти років (36 місяців) з дня укладення угоди, виплата проводиться помісячно по 348,59 грн. Станом на 01.02.2014 року заборгованість по вказаній угоді та договору найму складає 14019,58 грн. У звязку з недотримання боржником узятих на себе зобовязань позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в сумі 14019,58 грн. та судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 червня 2015 року позов ДП «ЖК №2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «ЖК «№2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 14019,58 грн. та судові витрати по справі.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та ухвалити по справі нове, яким у заявленому позові ДП «ЖК «№2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає про неправильне визначення суми заборгованості; посилається на те, що в квартирі №109 протягом останніх 9-ти років ніхто не проживав, після набуття права власності на квартиру №109 вона поставила лічильник на воду, за яким окремо сплачувала в КП «Водоканал м.Ужгорода» та окремо сплачувала за договором електроенергію Ужгородському МРЕМ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує укладену між ним та позивачем угоду від 19.06.2012 року про погашення боргу по оплаті за проживання і заборгованість відповідача по даній угоді, а також за договором найму станом на 01.02.2014 року складає 14019,58 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

З таким висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ст. ст. 10,60 ЦПК України).

Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріалами справи встановлено, що 19.06.2012 року між ДП «ЖК №2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» та ОСОБА_1 було укладено договір найму житлового приміщення у гуртожитку по вул.Бородіна,14 у м.Ужгороді, за яким ОСОБА_1 передано в найм кімнату 513 загальною житловою площею 16,69 кв.м.

19.06.2012 року між ДП «ЖК №2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» та ОСОБА_1 укладено угоду про погашення боргу по оплаті за проживання у гуртожитку №14 АДРЕСА_1, №109, відповідно до якої боржник визнає та підтверджує свій борг станом на день укладення даної угоди в сумі 12549,08 грн., яка складається з 2572,20 грн. боргу по кв.109 та 9976,88 грн. по кв. 513 та зобовязується його сплатити на протязі 36 місяців з щомісячним погашенням по 348,59 грн. (а.с.7).

Рішенням Ужгородського міськрайоного суду від 21.07.2016 року, яке набрало законної сили 02.08.2016 року, угоду про погашення боргу від 19.06.2012 року, укладено між ДП «ЖК №2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» та ОСОБА_1 про визнання боргу в сумі 12549,08 грн. визнано недійсною.(а.с.133-135).

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 236 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю; правочин, визнаний судом не дійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, обставини, якими позивач обґрунтовував заявлений позов, а саме, що відповідач не виконує угоду від 19.06.2012 року про погашення боргу по оплаті за проживання і має заборгованість в розмірі 12549,08 грн. повністю спростовані і не можуть бути взяті до уваги для підтвердження заявлених позовних вимог.

Крім того, з розрахункової книжки по сплаті за квартиру та інші послуги вбачається, що відповідачка ОСОБА_1, з моменту укладення договору найму постійно здійснювала оплати за проживання в квартирі 513.

З розрахунку заборгованості, який доданий позивачем до позовної заяви вбачається, що відповідачу здійснено нарахування за проживання в кв. 109 та кв. 513 і ці нарахування (по обох квартирах) включені в угоду від 19.06.2012 року. Однак, позивачем суду не надано жодних доказів, що з відповідачем ОСОБА_1 також було укладено договір найму і щодо кв. 109., який є підставою для користування відповідачем даною квартирою і підставою для нарахування плати за користування даним приміщенням.

Більше того, з матеріалів справи вбачається вбудовані приміщення поз. 14,15(зараз кімната №109) гуртожитку по вул. Бородіна,14 у м. Ужгороді позивачка набула за договором від 07.12.2006 року і дане майно за нею зареєстровано на праві власності 18.12.2006 року, що підтверджено відповідною Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

22.03.2007 року відповідач ОСОБА_1 в даній квартирі встановила лічильник на воду, за яким КП «Водоканал м. Ужгорода» окремо обліковував воду для даного приміщення та окремо отримував плату, починаючи з 22.03.2007 року, що підтверджується актами про обстеження водомірного вузла від 22.03.2007 р., 20.07.2011р.,03.11.11р.

Також відповідачем ОСОБА_1 з Ужгородським міським РЕМ окремо укладено договір на постачання електроенергії та угоду на погашення заборгованості за спожиту електричну енергію від 06.07.2013 року, за якою зобовязалася погасити весь існуючий на цю дату борг за електроенергію, який становив 1814,42 грн. і погасила його станом на 01.04.2014року, та здійснювала регулярно поточні платежі за використану електороенергію.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не подано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач має заборгованість перед позивачем по житлово-комунальних послугах.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

За вказаних обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з вищенаведених підстав.

Виходячи з вищезазначеного та керуючись вимогами ст. ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України -,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 червня 2015 року скасувати.

В позові ДП «ЖК №2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :