АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7793/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/576/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 24 (1) Доповідач Митрофанова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.П.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2016 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 стягнення суми за договором виготовлення та установки ПВХ конструкцій

В обґрунтування своїх вимог послався на те, що 04 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір, відповідно до умов якого позивач взяв на себе обовязок виготовити та поставити ПВХ конструкції, вартість яких, з урахуванням доставки та супутніх витрат, сторони погодили в розмірі 12000 грн.

В цей же день, 04 листопада 2014 року, між ними за попередньою усною домовленістю, на виконання основного Договору, було укладено договір розстрочення № 0010, відповідно до якого, відповідачу надавалася розстрочка з оплати вартості виробів 12000 грн. строком 7 місяців.

ОСОБА_4 було здійснено лише два платежі у листопаді 2014 року 4000 грн. та у грудні 2014 року 1142 грн., а всього разом 5142 грн. За відповідачем залишився борг в розмірі 6858 грн.

18 червня 2015 року він направив на адресу відповідача претензію про сплату залишку боргу у розмірі 6858 грн., але він, отримавши поштою претензію, не тільки не сплатив суму боргу, але й звернувся до Жовтневого районного відділу КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором, яка станом на 21 серпня 2015 року становила 6858 грн., 3 % річних в сумі 43,97 грн., а всього 6901,97 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2016 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_2 суму основного боргу, що становить 6858 грн., 3% річних 43,97 грн., разом 6901,97 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції не встановив обставин справи, не прийняв до уваги доводи відповідача про те, що він не підписував договір, у договорі невірно зазначено його по-батькові, Георгійович, а не Григорович; виконані позивачем роботи мають значні недоліки. Крім того, суд не взяв до уваги наданий відповідачем договір розстрочки, з якого видно, що всі належні до виплати кошти були виплачені у строк, що підтверджується підписами ОСОБА_6, який приймав у відповідача всі кошти за договором.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір, відповідно до п.п. 1.1., 2.1, якого ОСОБА_4 доручив, а ФОП ОСОБА_2 взяв на себе обовязок виготовити та поставити ПВХ конструкції загальною площею 7,22 кв.м, профіль VIKRA LIGHT білого кольору, заповнення 4*16*4, вартість яких з урахуванням доставки та супутніх витрат сторони погодили в розмірі 12000 грн. 00 коп. За умовами договору поставка та монтаж виробів здійснювалися за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

В той же день, 04 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 за попередньою домовленістю, на виконання основного Договору був укладений договір розстрочення № 0010, відповідно до якого ОСОБА_4 надавалась розстрочка з оплати вартості виробів 12000,00 грн. строком 7 місяців (а.с. 7).

Задовольняючи позов ФОП ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з законності та обґрунтованості даних позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, договір розстрочення № 0010 було укладено в двох екземплярах: у виконавця і замовника (а.с. 7, 56).

Як вбачається з договору розстрочення № 0010, наданого позивачем ФОП ОСОБА_2, відповідачем ОСОБА_4 було здійснено лише два платежі в листопаді 2014 року 4000 грн. та в грудні 2014 року 1142,00 грн., а всього 5142,00 грн. (а.с. 7).

З договору розстрочення № 0010, наданого відповідачем ОСОБА_4 вбачається, що ним було здійснено вісім платежів в листопаді 2014 року, січні 2015 року, лютому 2015 року, квітні 2015 року та травні 2015 року (а.с. 56).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Таким чином, за змістом цієї норми переадресування виконання боржником іншій особі можливе, якщо кредитор уповноважить на ці дії іншу особу.

Аналіз норм частини першої статті 238, частини другої статті 527 ЦК України в контексті поняття «повноважена особа»дає підстави для висновку, про те, що між нею і кредитором повинні існувати відносини представництва (статті 237, 242, 244 ЦК України).

Отже, під уповноваженою особою слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження від кредитора на прийняття виконання обов'язку боржником.

За змістом частини другої статті 527 ЦК України кредитор має можливість уповноважити іншу особу на прийняття виконання за зобов'язанням, якщо зазначить про це у договорі чи у виданій довіреності.

У разі нездійснення боржником перевірки особи кредитора чи наявності необхідних повноважень у іншої особи ризик можливих наслідків, за змістом цієї норми, покладається на боржника.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 2 липня 2014 року по справі № 6-79цс14.

Частиною другою ст. 214 ЦПК України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення.

Позиція Верховного Суду України є обовязковою для суду першої інстанції, при розгляді даної справи, оскільки фактичні обставини по ній, у повній мірі відповідають обставинам по справі, яка переглядалася Верховним Судом України в порядку, передбаченому пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем не доведено, що він виконав свій обов'язок перевірки особи кредитора чи наявності необхідних повноважень у іншої особи, а тому ризик можливих наслідків, за змістом норми ст. 527 ЦК України, покладається на боржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що всі належні до виплати кошти були виплачені у строк, що підтверджується підписами ОСОБА_6, який є працівником ФОП ОСОБА_2 та приймав у відповідача всі кошти за договором, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, п. 3 розділу 4 договору сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статті 694, 695 ЦК України передбачають особливості продажу товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок та строки і розміри платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_2 свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, про що свідчить акт виконаних робіт (а.с. 8), а відповідач ОСОБА_4 умови договору виконав частково, сплативши у листопаді 2014 року 4000 грн. та у грудні 2014 року 1142,00 грн. (а.с. 7).

Таким чином, на думку колегії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що несплачена заборгованість за договором складає 6858 грн.00 коп., 3% річних 43,97 грн.

17 червня 2015 року ФОП ОСОБА_2 направив відповідачу лист-претензію щодо оплати залишку вартості виробів (а.с. 9, 10), яку ОСОБА_4 отримав (а.с. 11), однак залишив без відповіді.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що він не підписував договір від 04 листопада 2014 року, а також договір не підписаний виконавцем ФОП ОСОБА_2, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на договорі (а.с. 4, 54), є печатка ФОП ОСОБА_2, при його укладанні ОСОБА_4 не відмовився від договору, отримавши його примірник, не оспорював факт виконання робіт, виготовлення продукції та частково здійснив дії на його виконання.

Крім того, укладені правочини, у встановленому законом порядку не визнані недійсними, а тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що у договорі від 04.11.2014 року невірно зазначене його по-батькові «Георгійович», а не «Григорович» та виконані позивачем роботи мають значні недоліки, колегія суддів не приймає до уваги.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: