АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/333/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 54,55 Компанієць О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Ювшина В. І.
при секретаріГончар Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Служби автомобільних доріг у Черкаській області на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Служби автомобільних доріг у Черкаській області, третя особа ОСОБА_7 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

11 вересня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, він з 2013 року працював на посаді провідного інженера відділу якості, технологічного контролю та нових технологій Служби автомобільних доріг у Черкаській області Державного агентства автомобільних доріг України (далі - Служба автодоріг).

Наказом № 61 від 12 серпня 2015 року начальника Служби автомобільних доріг ОСОБА_7 його звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП в зв'язку з відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 24 липня 2015 року.

Позивач вказує, що даний наказ є завідомо протизаконним, так як на роботі з 8 годин і до 14 години 24 липня 2015 року він був відсутній на законних підставах по виклику слідчого ВРЗ ССД СУ УМВС України в Черкаській області, що підтверджується повісткою слідчого.

За період роботи в дорожній галузі, в тому числі в Службі автодоріг, він не мав ні одного дисциплінарного стягнення, до роботи відносився добросовісно, завжди стояв на захисті інтересів держави, всіма доступними засобами боровся з корупцією.

Крім того, незаконним звільненням з роботи, ущемленням його прав, доведенням до фізичних та моральних страждань, приниженням його честі і гідності з боку керівництва Служби автодоріг йому нанесено суттєву моральну шкоду, яку він оцінює в 30000 грн.

Тому просить суд: - поновити його, ОСОБА_6, на посаді провідного інженера відділу якості, технічного контролю та нових технологій Служби автомобільних доріг у Черкаській області;

- стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу;

- стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Вирішено поновити ОСОБА_6 на роботі на посаді провідного інженера відділу якості, технологічного контролю та нових технологій Служби автомобільних доріг у Черкаській області Державного агентства автомобільних доріг України.

Стягнуто з Служби автомобільних доріг у Черкаській області Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_6 23925 грн. 16 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 5000 грн. моральної шкоди, а всього 28925 грн. 16 коп.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі представник Служби автомобільних доріг у Черкаській області, вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, не відповідає дійсним обставинами справи, просить його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач порушив вимоги частини 3 статті 149 КЗпП України, оскільки при обранні виду стягнення не враховано ступінь тяжкості вчиненого прогулу і заподіяну ним шкоду. Крім того, суд вважає, що під час звільнення позивача було порушено вимоги ст. 43 КЗпП України щодо одержання попередньої згоди виборчого органу первинної профспілкової організації на розірвання трудового договору за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

При визначенні розміру моральної шкоди суд, на підставі ст. 237-1 КЗпП України, враховуючи тривалість і характер страждань, стан здоров'я позивача і матеріальний стан сторін по справі, а також вимоги розумності і справедливості, прийшов до висновку за необхідне задовольнити позов в сумі 5000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що звільнення позивач ОСОБА_6 відбулося з порушенням норм трудового законодавства, та не погоджується, що звільнення відбулося без згоди профспілкової організації.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами трудового законодавства, а саме Кодексом законів про працю України.

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі Постанова №9 від 06.11.1992 року) роз'яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Встановлено, що наказом начальника Служби автодоріг від 12 серпня 2015 року № 61 ОСОБА_6 звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за грубе порушення правил внутрішнього трудового розпорядку: відсутність на роботі без поважних причин з 8 години по 14 годину 24 липня 2015 року (а.с. 10).

Відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В пункті 24 Постанови №9 від 06.11.1992 року роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

В обґрунтування законності звільнення позивача за прогул, відповідач надав суду акт від 24.07.2015 року про відсутність працівника на роботі та пояснення провідних інженерів відділу якості технічного контролю та нових технологій ОСОБА_8 і ОСОБА_9, з яких вбачається, що ОСОБА_6 був відсутній на робочому місці 24 липня 2015 року з 8 год. по 14 год. (а.с. 44,47,49).

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків.

Головним при вирішенні питання щодо застосування до працівника дисциплінарного стягнення є фіксація самого факту порушення та наявність вини.

В своїх поясненнях з приводу відсутності на роботі ОСОБА_6 зазначив, що 24 липня 2015 року з 8 год. 40 хв. до 13 год.00 хв. він був відсутній на роботі, так як на виконання доручення голови комісії, яка була створена начальником Служби автодоріг з приводу службової перевірки його діяльності, він консультувався у юриста в м. Сміла. Після консультації добирався до роботи в місто Черкаси на попутному транспорті (а.с. 51).

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Аналогічна норма міститься і в п.10 ст.38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», де зазначено, що така згода дається на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки.

З протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілки організації Служби автомобільних доріг у Черкаській області № 26 від 28 липня 2015 року вбачається, що первинна профспілкова організація, розглянувши подання начальника Служби, запропонувала позивачу звільнитися за згодою сторін, щоб уникнути звільнення по п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 13).

Як вбачається з протоколом виробничої наради від 12 серпня 2015 року, між начальником Служби і ОСОБА_6 не було досягнуто домовленості про звільнення останнього за угодою сторін тому профспілковий комітет задовольнив подання начальника Служби ОСОБА_7 про отримання згоди на звільнення провідного інженера відділу якості, технічного контролю та нових технологій ОСОБА_6 за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин по п. 4 ст. 40 КЗпП України, враховуючи його відмову у звільненні за згодою сторін (а.с. 14,15).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що рішення профкому від 12 серпня 2015 року не має жодного значення, оскільки Кодекс законів про працю України не містить положень щодо можливості повторного звернення власника до первинної профспілкової організації з поданням про надання згоди на звільнення.

Тому вказана обставина, на яку суд послався як на підставу порушення трудового законодавства при звільненні позивача, не може враховуватися при розгляді позову про поновленні на роботі, оскільки відповідачем проведено звільнення зі згоди профспілкового органу.

Відповідно до положень ч.3 статті 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

При зверненні до суду в позовній заяві ОСОБА_6 вказує на те, що за період роботи в дорожній галузі протягом 26 років, в тому числі в Службі автодоріг, він не мав ні одного дисциплінарного стягнення, до роботи відносився добросовісно, завжди стояв на захисті інтересів держави.

Як вбачається з матеріалів справи, будучи допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_10, який є начальником відділу якості, технічного контролю та нових технологій та ОСОБА_11, яка є головою первинної профспілкової організації, підтвердили, що за 2 роки роботи в Службі автодоріг жодних претензій до ОСОБА_6, як до працівника, не було, дисциплінарні стягнення до нього не застосовувалися. Вони, а також свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 характеризували ОСОБА_6 як досвідченого, порядного і відповідального працівника.

Крім того, що стосується обставин, за яких вчинено проступок, то всі допитані свідки підтвердили наявність особистого гострого і тривалого конфлікту між начальником Служби автодоріг і ОСОБА_6, а свідок ОСОБА_12, яка є членом первинної профспілкової організації, стверджувала, що ніхто з членів профкому не підтримував звільнення ОСОБА_6, однак дали на це згоду за повторним звернення начальника Служби автодоріг, оскільки не бачили можливості для роботи позивача за такого ставлення до нього керівника підприємства. Свідок ОСОБА_11 також пояснила, що повторне клопотання про надання згоди на звільнення профком задовольнив не у зв'язку з необхідністю накладення такого дисциплінарного стягнення, а тому, що керівник підприємства не хотів працювати з ОСОБА_6 і не залишив би його працювати на підприємстві, навіть якби цього разу не звільнив.

Не доведено відповідачем і ту обставину, що в результаті відсутності ОСОБА_6 на роботі більше трьох годин протягом робочого дня (прогулу) Службі автодоріг було завдано будь-яку шкоду.

З пояснень свідка ОСОБА_14, який був безпосереднім керівником позивача, вбачається, що відсутність ОСОБА_6 на робочому місці у вказаний день і час не мала ніяких наслідків для підприємства, в тому числі негативних.

Що стосується поважності причини відсутності ОСОБА_6 24 липня 2015 року з 8 год. до 13 год., а не до 14 год., оскільки обідня перерва у Службі автодоріг з 13год. до 14 год. і це не спростовано відповідачем, то колегія вважає її поважною.

Так, в поясненнях, наданих адміністрації, про причину відсутності на робочому місці позивач вказав на те, що на виконання доручення голови комісії, яка була створена начальником Служби автодоріг з приводу службової перевірки його діяльності, в період відсутності він перебував на консультації в юриста в м. Сміла.

Проте в позовній заяві вказав, що причиною його відсутності на робочому місці був виклик до слідчого ВРЗ ССД СУ УМВС України в Черкаській області 24 липня 2015 року на 8год.30хв. для участі у допиті в якості свідка у кримінальному провадженні. При цьому він додав завірену судом копію повістки про виклик. На зворотній стороні повістки є відмітка слідчого про те, що ОСОБА_6 «Прибув до СУ УМВС в Черкаській області» (а.с.9, 97).

Крім того, згідно з поданою на запит Апеляційного суду завіреною належним чином копією протоколу допиту слідчим ОСОБА_6 як свідка, останній перебував у слідчого 24 липня 2015 року в період часу з 8-40 год. до 13-48 год.(додається).

Статтею 138 КПК України визначено поважні причини неприбуття особи на виклик слідчого. Серед них відсутня, як поважна причина - перебування особи, яка викликається, на роботі. Тобто, явка ОСОБА_6 до слідчого повинна була бути обов'язковою, так як поважних причин неприбуття у нього не було. Тому перебування позивача у слідчого по виклику є поважною причиною відсутності позивача на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

Позиція позивача ОСОБА_6 щодо посилання на різні причини відсутності на робочому місці, не впливає на кінцевий результат рішення про поновлення його на роботі і пояснюється тим, що він не хотів афішувати його виклик до слідчого з етичних міркувань щодо самого себе.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відповідач при звільненні ОСОБА_6 не врахував вимоги частини 3 статті 149 КЗпП України, не надав суду доказів, які б свідчили, що ОСОБА_6 був відсутній на роботі 24 липня 2015 року з 8 год. до 14 год. без поважних причин, підстав вважати, що звільнення позивача за п.4 ст. 40 КЗпП є законними, відсутні.

У відповідності до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При ухваленні рішення про поновленні на роботі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12 серпня 2015 року по день поновлення на роботі, тобто по 11 грудня 2015 року, враховуючи середній заробіток останнього відповідно до наданої відповідачем довідки (а.с. 20).

Слід зауважити, що на неправильність розміру середнього заробітку, стягнутого на користь позивача за час вимушеного прогулу та на те, що розмір моральної шкоди є завищеним, відповідач в апеляційній скарзі не наголошує.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Вказана стаття містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом зазначеного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин.

Суд першої інстанції, враховуючи тривалість і характер страждань, стан здоров'я позивача і матеріальний стан сторін по справі та вимоги розумності і справедливості, прийшов до висновку про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача в розмірі 5000 грн., що на думку колегії є спів мірним завданої шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції при вирішенні спору повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, ухвалив рішення з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, дані обставини є підставами для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Служби автомобільних доріг у Черкаській області відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Служби автомобільних доріг у Черкаській області, третя особа ОСОБА_7 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :