АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.

секретар: Чебуришкіна Н.Ю.

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Чернівецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 серпня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 в травні 2016 року звернувся до суду з позовом до прокуратури Чернівецької області, Державної казначейської служби України, посилаючись на те, що вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 січня 2012 року, який було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 24 квітня 2012 року, він був засуджений за ст.ст. 15 ч.2, 152 ч.2, 153 ч. 1, 186 ч. 1 КК України до семи років позбавлення волі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31січня 2013 року ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області віл 24 квітня 2012 року щодо нього скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23 травня 2013

_________________________________________________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/1272/16 Головуючий у 1 інстанції: Гончарова І.М.

Категорія: 33 Доповідач: Литвинюк І.М.

року було скасовано вирок, а кримінальну справу направлено прокурору Чернівецької області для організації проведення додаткового розслідування. Крім того, було змінено міру запобіжного заходу із тримання під вартою на підписку про невиїзд та звільнено його з-під варти.

11 червня 2014 року Сокирянським районним судом Чернівецької області щодо нього було ухвалено виправдувальний вирок.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 03 грудня 2014 року вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11 червня 2014 року залишено без змін.

Вказував на те, що незаконно перебував під слідством і судом 4 роки 4 місяці 12 днів. В результаті зазначених незаконних дій він зазнав сильних моральних страждань. Застосовані до нього неправомірні засоби слідства, несправедливе ув'язнення і покарання стали причиною психоемоційного дисбалансу. Після звільнення почуває погіршення здоров'я, а саме, розлади сну, зору, головні болі, стискання в області серця.

Зазначав, що завдану йому моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір моральної шкоди оцінює в 1 000 000 грн., яку просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 75 980 грн..

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Державна казначейська служба України в особі головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Також посилається на те, що судом першої інстанції не враховано норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". Сума відшкодування моральної шкоди судом завищена. При визначенні розміру відшкодування не враховано вимоги розумності і справедливості.

Також на дане рішення апеляційну скаргу подав представник позивача ОСОБА_2.

В апеляції зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд вірно встановив обставини справи, однак при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди прийшов до хибного висновку, та оцінив розмір моральної шкоди в сумі 75 980 грн..

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного затримання, застосування запобіжного заходу, притягнення до кримінальної відповідальності та засудження позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Відповідно до зазначених принципів розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Оскільки ОСОБА_4 перебував під слідством і судом 4 роки 4 місяці 12 днів, то виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на час ухвалення рішення, розмір відшкодування моральної шкоди становить 75 980 грн..

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року (далі Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з п. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 січня 2012 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 24 квітня 2012 року, ОСОБА_4 був засуджений за ст.ст. 15 ч.2, 152 ч.2, 153 ч. 1, 186 ч. 1 КК України до семи років позбавлення волі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 січня 2013 року ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області віл 24 квітня 2012 року ОСОБА_4 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23 травня 2013 року скасовано вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 січня 2012 року, а кримінальну справу направлено прокурору Чернівецької області для організації проведення додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 було змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд та звільнено його з-під варти із залу суду.

Вироком Сокирянського районного суду Чернівецької від 11 червня 2014 року ОСОБА_4 було визнано невинуватим у предявленому обвинуваченні та виправдано.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 03 грудня 2014 року зазначений вирок залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 незаконно перебував під слідством і судом 4 роки 4 місяці 12 днів, з них був ув'язнений та відбував покарання в Сокирянській виправній колонії № 67, а саме: строк затримання - з 22 липня 2010 року по 01 серпня 2010 року; строк відбування покарання - з 26 січня 2012 року по 23 травня 2013 року.

Отже, суд першої інстанції на підставі вищевказаних положень Закону та встановлених обставин справи дійшов правильного висновку, що перебування позивача під слідством і незаконне засудження, перенесені моральні страждання у зв'язку з характером пред'явленого обвинувачення, тривалість перебування позивача під вартою призвело до змін в організації його життя та вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення морального стану.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону та згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31березня 1995 року за № 4, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Так, розмір моральної шкоди судом першої інстанції був визначений з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних), яких зазнав позивач через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та через те, що у цей період часу утримувався під вартою 4 роки 4 місяці 12 днів. Також судом було враховано наявність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, що призвели до обмеження свободи позивача та у позбавленні спілкування із рідними та оточуючими людьми, можливості реалізації життєвих планів, та потребували значних зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

З урахуванням вказаного, у справі, що переглядається, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, визначивши розмір відшкодування у 75 980 тис. грн.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України щодо недоведеності розміру моральної шкоди та відсутності причинного зв'язку між діями слідства та завданої шкоди, є безпідставними й такими, що спростовані наявними в справі та наданими позивачем доказами, які суд належним чином оцінив.

Також безпідставними є посилання в апеляції представника Державної казначейської служби України на те, що ОСОБА_4 не має права на відшкодування шкоди, оскільки шляхом самообмови перешкоджав зясуванню істини і цим спряв незаконному засудженню.

Аналіз положень ч. 4 ст. 1176 ЦК України свідчить про те, що під самообмовою слід розуміти завідомо неправдиві показання підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, дані з метою переконати органи попереднього слідства і суд в тому, що саме ним здійснено злочин, який він у дійсності не вчиняв.

Однак, як встановлено вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11 червня 2014 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 03 грудня 2014 року, визнавальні показання ОСОБА_4 давав органам досудового розслідування під психологічним тиском з боку працівників міліції, отже, здійснив самообмову не власною волею, що зафіксовано в матеріалах справи, а тому наявні передбачені ч. 1 ст. 1176 ЦК України підстави для відшкодування моральної шкоди.

Посилання апеляційної скарги на те, що розмір моральної шкоди є завищений, також є безпідставними, оскільки визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 75 980 грн., суд першої інстанції правомірно виходив із встановленого ч. 3 ст. 13 Закону мінімуму та врахував характер і ступінь моральних страждань, заподіяних позивачу за весь період незаконного перебування під слідством та судом.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування, керувався принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості, отже, висновок суду про стягнення на користь позивача моральної шкоди в зазначеному в рішенні розмірі ґрунтується на вимогах закону та є обґрунтованим.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 щодо неврахування судом при визначенні розміру відшкодування всіх обставин справи, а саме характеру і тривалості страждань, яких він зазнав внаслідок незаконного обвинувачення, є безпідставними.

Оскільки моральна шкода позивачу була завдана незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, судом при визначенні розміру відшкодування враховані всі фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: