Номер провадження 2/754/661/16
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

в складі: головуючого - судді - Журавської О .В.

з участю секретаря - Лісовської А. О.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд, -

встановив :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, вимоги якої були збільшені в процесі судового розгляду (а.с. 178-183), в якій просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку матеріальну шкоду в розмірі 1 140, 48 грн., моральну шкоду в розмірі 80 000 грн., посилаючись на те, що 12.10.2014 р. відповідач 1 втратив контроль над своєю собакою бійцівської породи «Алабай» на прізвисько «ОСОБА_11», внаслідок чого вона накинулась на позивача та почала кусати, чим завдала останній тілесні ушкодження. Чоловік позивача, ОСОБА_4, почувши її крики почав відтягувати собаку, однак це не подіяло, у зв'язку з чим він був вимушений, з метою збереження життя та здоров'я дружини вбити собаку вистрілом рушниці. Факт нападу собаки підтверджується медичними документами, постановою слідчого. У зв'язку з зазначеним, просила відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

У судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що викладене в позовній заяві не відповідає реальним обставинам справи, нападу собаки на позивача не було, що підтверджується показами свідків та рішеннями суддів, доказів наявності в позивача пошкоджень, завданих, саме укусами собаки не надано.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на те, що обставини викладені в позовній заяві є надуманими та неправдивими. Факт нападу собаки на позивача спростований рішеннями суддів, якими з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду, завдану вбивством собаки. Зокрема, жодною медичною довідкою не встановлено факт наявності у позивача пошкоджень, завданих укусами собаки, саме у вказаний позивачем день. Крім того, зазначала, що власником собаки на прізвисько «ОСОБА_11» вона не являється, а тому не є належним відповідачем по справі.

Заслухавши пояснення сторін та покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_4, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 був власником середньоазіатської вівчарки з прізвиськом «ОСОБА_11», що підтверджується родоводом №0060/12 від 23.04.2012 р. (а.с.125) та копією племінного сертифікату на собаку (а.с. 127)

12.10.2014 р. внаслідок механічного пошкодження серця, не сумісного з життям, вказана собака померла.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. від 31.07.2015 р. стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 195623, 80 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судовий збір. Ухвалою Апеляційного суду Київської обл. від 24.09.2015 р. вказане рішення суду залишено без змін. (а.с. 60-69)

Вказаними рішеннями судів встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 12.10.2014 р. здійснили два постріли в собаку з прізвиськом «ОСОБА_11», належну відповідачу ОСОБА_2, чим заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями та діяли з єдністю наміру знешкодити собаку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 показали, що 12.10.2014 року на вул. Щорса в с. Гора Бориспільського району собака бійцівської породи з прізвиськом «ОСОБА_11» здійснила напад на ОСОБА_1 та завдала останній тілесні пошкодження. Собака при цьому була без намордника та повідка. Для того, щоб врятувати життя ОСОБА_1 її чоловік здійснив два постріли в собаку та вбив її. Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься медична документація, з якої вбачається, що ОСОБА_1 були заподіяні тілесні ушкодження.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8, показали, що 12.10.2014 р. в с. Гора Бориспільського району, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їх донька ОСОБА_7 вигулювали собаку на прізвисько «ОСОБА_11» на повідку та в наморднику та повністю контролювали собаку. Собака пройшла кінологічну школу послухання та не була агресивною. Коли вони проходили повз ОСОБА_1, остання почала кричати на них, погрожувати, що вб'є собаку, якщо вони будуть її вигулювати на вулиці. Після чого брат ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_4 взяти вогнепальну зброю та здійснили два постріли в собаку, після цього вона впала на землю та вмерла. При цьому собака не створювала загрози для оточуючих та не здійснювала напад на ОСОБА_1

Відповідно до п.7 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах від 17.06.1980 року власникам собак і котів дозволяється: виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов'язковим забезпеченням безпеки людей) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку.

Відповідно до п.п. 5.3., 5.5, 5.6, 5.8 Правил утримання собак та котів в м. Києві, затверджених рішенням Київської міської ради № 1079/3912 від 25 жовтня 2007 року особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити безпеку, зокрема супроводжуваної тварини; оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною твариною.

Дозволяється виводити собак за межі квартири, території подвір'я, організацій, підприємств тощо лише на повідку з прикріпленим до нашийника особистим номерним знаком, а потенційно небезпечних собак та собак, що визнані небезпечними, обов'язково на короткому повідку (не більше 1,2 м) і в наморднику.

В матеріалах справи відсутні докази порушення відповідачами вказаних Правил утримання собак та котів, зокрема вигул собаки без повідка та намордника, відсутні відомості про притягнення власника собаки з прізвиськом «ОСОБА_11» до відповідальності за порушення вказаних правил, у зв'язку з чим суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

У зв'язку з зазначеним, судом не встановлено порушення відповідачами вимог законодавства України, що регулює порядок утримання собак.

Як на підтвердження своїх позовних вимог, позивач також посилається на постанову слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області від 23.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0001971.

У відповідності до вказаної постанови, під час досудового розслідування встановлено та доведено факт того, що саме собака породи середньоазіатська вівчарка (алабай) на прізвисько «ОСОБА_11», власником якого є ОСОБА_2 покусав ОСОБА_1, тим самим заподіявши останній легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Вказані в постанові висновки, ґрунтуються на показах ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та висновку експерта № 208 д від 21.11.2014 року.

Однак, зазначені свідки, а також висновки експертів досліджувались також при розгляді справи в Бориспільському міськрайонному суді Київської обл. та Апеляційному суді Київської обл, якими встановлено, що факт нападу собаки на ОСОБА_1, не знайшов свого підтвердження та спростовується показами свідків, не знайшли свого підтвердження обставини, що шкоду власнику собаки було завдано у зв'язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожувала цивільним правам чи інтересам іншої особи, якщо цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами. Обставини, які б свідчили про небезпеку, яка загрожувала правам чи інтересам ОСОБА_2 та ОСОБА_1, не встановлені.

Крім того, суд також звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, саме вирок суду, який набрав законної сили є обов'язковим для суду , що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Встановленні в постанові про закриття кримінального провадження обставини не є обов'язковими для суду та підлягають доказуванню в порядку ст. 60 ЦПК України.

Крім того, відповідно до висновку експерта № 262 від 13.10.2014 р., при судово-медичній експертизі у позивача виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден із забійними ранами на спині справа, правій руці, саден лівої сідниці та лівого стегна. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмету (предметів) індивідуальні і характерні властивості якого (яких) не відобразились.

У висновку експерта № 208 д від 21 листопада 2014 року також зазначається про тілесні ушкодження у позивача від дії тупого предмету.

Вказаними висновками не встановлено наявності в позивача укушених ран, спричинених саме нападом собаки.

Зокрема, в матеріалах справи міститься копія довідки Травмпункту МКЛ №1 м. Києва від 13.10.2014 р., у відповідності до якої у ОСОБА_1 виявлено численні укушені рани правого плеча області правого плечового суглобу і грудної клітки з права (а.с. 11), однак суд не приймає вказаний доказ як належний та допустимий в розумінні ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки в супереч вимогам ст. 64 ЦПК України позивачем не надано для огляду його оригінал.

Зокрема, Епікриз Бориспільської центральної районної лікарні, вказує на те, що позивач перебувала на лікуванні з 15.10.2014 р., тобто через три дні після події на яку посилається позивач.

Тобто, доказів, які б свідчили про нанесення позивачу тілесних пошкоджень, саме 12.10.2014 року, собакою бійцівської породи, а саме доказів звернення за медичною допомогою в зазначений день та інші, суду не надано.

У зв'язку з зазначеним, приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів (оригіналів документів чи копій, завірених належним чином), які б підтверджували факт нападу на неї 12.10.2014 р. собаки породи середньоазіатська вівчарка (алабай) на прізвисько «ОСОБА_11», власником якого є ОСОБА_2 та нанесення внаслідок цього їй тілесних пошкоджень, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 58-64, 213 - 215 ЦПК України, ст.ст. 23, 625, 992, 1166, 1187, 1195 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», суд, -

Вирішив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: