АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2516/16 Справа № 201/7985/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни»

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни», третя особа ОСОБА_3, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідача, який неодноразово змінював та уточнював. В обґрунтування позову посилався на те, що тривалий час працював на посаді завідуючого хірургічним відділенням КЗ «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни». Наказом від 08 травня 2014 року його було звільнено з роботи на підставі вироку апеляційного суду Дніпропетровської області по п.7 ст.36 КЗпП України. Вказаний наказ і його звільнення вважає незаконними, вирок було скасовано, але вказаний незаконний наказ після цього скасовано не було. Вважає вказаний наказ незаконним, оскільки не тільки вирок скасовано, а і недостовірною є та інформація, що в ньому викладена про його неналежне виконання своїх обов'язків та інше як лікаря. Відповідачем до нього неодноразово застосовувалися і інші незаконні дії: виносилися догани, але всі їх він оскаржував і накази про це в судовому порядку були скасовані. Вказане свідчить про упередженість відповідача, незаконність його дій. Йому завдана моральна шкода. Він звернувся до відповідача з питанням добровільного і самостійного скасування вказаного наказу про його звільнення та поновлення на роботі, але той відповів відмовою. Вважаючи незаконним не тільки саму видачу наказу та звільнення з роботи, а й той порядок, який при цьому відповідачем був застосований, просив поновити йому термін для звернення за оскарженням цього наказу, оскільки строк не пропущений (звернення було в місячний термін з урахуванням свят), але якщо він фактично пропущений, то пропущений він з поважних причин, тому просив скасувати цей наказ про його звільнення, поновити на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу і моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 70 Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» від 08 травня 2014 року про звільнення позивача з роботи.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді завідуючого хірургічним відділенням Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» з 08 травня 2014 року.

Стягнуто з Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» на користь позивача ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення в сумі 70693 грн. 44 коп.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах місячного платежу.

Стягнуто з Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач та відповідач звернулись з апеляційними скаргами.

Позивач в своїй апеляційній скарзі ставить питання про зміну рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2016 року в його мотивувальній частині, посилаючись на необхідність дослідження та надання оцінки доказам, встановлення нових обставин, а також надання встановленим обставинам відповідної правової кваліфікації згідно доводів апеляційної скарги.

Відповідач в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Вислухавши позивача, його представника та представника відповідача і третьої особи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з липня 1998 року працював в КЗ «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» лікарем хірургом, наказом № 32 від 14 серпня 1998 року його було переведено на посаду завідуючого хірургічним відділенням цього закладу. Вироком Жовтневого районного суду від 11 грудня 2013 року ОСОБА_2 було засуджено за ч. 1 ст. 140 КК України до одного року позбавлення волі за несумлінне ставлення до своїх професійних обов'язків. Вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2014 року вирок Жовтневого районного суду від 11 грудня 2013 року в частині покарання змінено з призначенням додаткового покарання в вигляді позбавлення права займатися діяльністю, пов'язаною з наданням медичних послуг строком на два роки, в решті вирок районного суду залишено без змін.

Наказом № 70 відповідача від 08 травня 2014 року позивача 08 травня 2014 року було звільнено і посади завідуючого хірургічним відділенням КЗ «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» по п. 7 ст. 36 КЗпП України згідно вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2014 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2014 року вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2014 року, на який послався відповідач, було скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вимогою від 15 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача й наполягав на добровільному скасуванні наказу від 08 травня 2014 року № 70 як об'єктивно незаконного, в чому йому було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року було скасовано вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року, та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження в тому ж суді в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

До теперішнього часу справа судом першої інстанції не розглянута.

Позовна заява зареєстрована в суді першої інстанції 17 червня 2014 року, проте, свій позов ОСОБА_2 направив до суду з іншого міста поштою 09 червня 2014 року в межах місячного терміну з урахуванням вихідних днів і свят без пропуску встановленого законом строку.

Загальна сума заробітку позивача за два останні календарні місяці роботи (березень, квітень 2014 року) складає: 3510.03грн. + 3358.12грн = 6868 грн. 15 коп., у березні 2014 року - 31 календарний день, з них робочих - 20, у квітні 2014 року - 30 календарних днів, з них робочих - 21; загальна кількість робочих днів за два останні до звільнення календарні місяці роботи (березень, квітень 2014 року): 41. Отже середньоденний заробіток позивача за два останні календарні місяці роботи березень, квітень 2014 року): 6868.15грн. : 41 = 167 грн. 52 коп. Загальна кількість робочих днів вимушеного прогулу позивача від дня звільнення до дня винесення рішення суду становить 422 дні, тобто сума заробітку за час вимушеного прогулу складає 70693 грн. 44 коп. (167.52х422=70693.44).

З часу звільнення на іншу роботу позивач не працевлаштовувався, будь-яких доходів тривалий час взагалі не має. Необгрунтоване звільнення, тривале непоновлення його на роботі та фактичне залишення без засобів до існування завдало йому моральної шкоди. Відповідач з 2011 року вже третій раз незаконно звільняє його з роботи, за цей час судами скасовувалися сім незаконних наказів про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, його гідність та честь як людини та працівника свідомо принижуються.

Встановивши зазначені обставини, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 43, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 1, 21, 23, 36, 116, 117, 147, 149, 221, 232, 233, 235, 237-1, 238 КЗпП України, ст. ст. 8, 13 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 щодо необхідності зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та положенням діючого законодавства, що регулює встановлені правовідносини, доказам у справі суд дав оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, підстави для зміни мотивувальної частини рішення відсутні.

Доводи відповідача в його апеляційній скарзі щодо законності підстав видачі оспорюваного наказу та передчасності звернення позивача з позовом про поновлення його на посаді не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2014 року вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 травня 2014 року, на який послався відповідач, було скасовано як незаконний. Незаконне судове рішення є таким з дати його ухвалення та не породжує будь-яких зазначених у ньому юридичних наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов зазначені у наказі відповідача від 08 травня 2014 року № 70 про звільнення позивача з роботи підстави мають бути визнані незаконними з дати його винесення, а ОСОБА_2 має бути поновлений на роботі.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку подання позову також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно відтиску на конверті (т.1 а.с. 6), позов було направлено поштою 09 червня 2014 року, тобто в місячний термін з урахуванням вихідних днів і свят без пропуску встановленого законом процесуального строку. Даний факт також підтверджується листом начальника поштамту-ЦПЗ № 1 Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 10.12.2014 року (т.1 а.с.104).

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, особистого тлумачення апелянтом норм права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до норм діючого законодавства.

Судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни», ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова