УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/17150/15-ц

Провадження № 2/638/1424/16

21.01.2016 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкін В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних та неустойки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь проценти за користування боржниками його коштами за період з 23 травня 2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 3538 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, три проценти річних від простроченої поверненням суми позики за період з 23 травня 2014 року по 30 вересня 2015 року в сумі 532 долари США за курсом НБУ на день ухвалення рішення по справі, а також неустойку за період з 23 травня 2014 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 742500 гривень.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.10.2015 року, позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без рухута надано пятиденний строк з дня отримання ухвали для виправлення недоліків заяви.

16.01.2016 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви, у якій зазначено, що йому як ув'язненому, забороняється користуватися грошима, наразі йому на законодавчому рівні не просто дозволено не сплачувати судовий збір, а більш того прямо заборонено сплачувати судовий збір, як і будь-які інші платежі. У зв'язку з чим його майновий стан нульовий, що унеможливлює сплату ним судового збору та будь-яких інших судових витрат, а тому просить суд відстрочити сплату судового збору до розгляду справи по суті, відкрити провадження пр. справі та забезпечити цим самим практичну реалізацію права на доступ до справедливого суду за захистом його прав.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до пункту 3.2 Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України №460/5 від 18 березня 2013 року, не допускається надання будь-яких пільг чи переваг увязненим і засудженим, які тримаються у СІЗО, залежно від їх расової, національної приналежності, ставлення до релігії, майнового стану, політичних поглядів та минулих заслуг.

З урахуванням вимог статті 11 ЦПК, суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону України «Про судовий збір», з власної ініціативи.

Так як на стадії вирішення питання про відкриття провадження норма щодо покладення судових витрат на відповідача не застосовується, а відомостей про майновий стан ОСОБА_1 не надав, підстави для відстрочення сплати судового збору з подальшим стягненням його з відповідача відсутні.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND) (Заява N 28249/95) від 19.06.2001 року, суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Позивачем до позовної заяви додано копію рішення, винесеного 10.11.2014 року року Дзержинським районним судом м. Харкова по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та неустойки. Відповідно до вступної частини рішення, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод, інтересів у 2014 році, тобто уже будучи у місцях попереднього увязнення. Відповідно до резолютивної частини даного рішення з відповідачів на користь ОСОБА_1 було стягнуто борг та неустойку розміром 20190 доларів США, що на день ухвалення рішення за курсом Національного банку України складало 1615500 грн., а також сплачений ним судовий збір у розмірі по 1827 грн. 00 коп. з кожного боржника.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обовязковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі якщо документ, що підтверджує сплату судового збору не буде поданий у строк, встановлений судом визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві.

Відповідно до вимог статті 121 ЦПК України суд виносить ухвалу про повернення позовної заяви позивачу у звязку з тим, що не була виконана ухвала про залишення позову без руху.

Керуючись ст.121 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних та неустойки визнати неподаною та повернути позивачу.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до районного суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: