АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Калиновського А.Б.

за участі секретаря - Гулієва М.І. о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Павлогрдського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ДП «Придніпровська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 19 червня 2007 року він був прийнятий на роботу до Павлоградської дистанції сигналізації та зв'язку ДП «Укрзалізниця» на посаду слюсаря з механоскладальних робіт 4 розряду. Наказом начальника Павлоградської дистанції сигналізації та зв'язку № 126/ос від 04 вересня 2015 року його було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за допущений 31 серпня 2015 року прогул без поважних причин. Зазначений наказ про звільнення позивач вважає незаконним, оскільки 31 серпня 2015 року він був відсутній на робочому місці з поважних причин, а саме - в першу половину дня він знаходився у Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області, де розглядалася цивільна справа за його позовом до ДП «Придніпровська залізниця», а у другій половині дня знаходився на допиті у слідчого Талалай 1.1. у Тернівському МВ УМВС України в Дніпропетровській області за кримінальним провадженням №0000397, тому просив визнати неправомірним та скасувати наказ про його звільнення № 126/ос від 04 вересня 2015 року, поновити його на посаді слюсаря з механоскладальних робіт четвертого розряду бригади механізації і автотранспорту та дистанційної майстерні №17 ВСП «Павлоградська дистанція сигналізації та зв'язку» ДП «Придніпровська залізниця», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток з дня звільнення по день поновлення на роботі, та стягнути з відповідача на його користь 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано наказ начальника відокремленого структурного підрозділу «Павлоградська дистанція сигналізації та зв'язку» ДП «Придніпровська залізниця» №126/ос від 04 вересня 2015 року про звільнення з роботи 04 вересня 2015 року слюсаря з механоскладальних робіт 4 розряду бригади механізації і автотранспорту та дистанційної майстерні №17 ОСОБА_2 на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Поновлено ОСОБА_2 на посаді слюсаря з механоскладальних робіт 4 розряду бригади механізації і автотранспорту та дистанційної майстерні №17 відокремленого структурного підрозділу «Павлоградська дистанція сигналізації та зв'язку» ДП «Придніпровська залізниця» з 04 вересня 2015 року. Стягнуто з ДП «Придніпровська залізниця» в особі Відокремленого структурного підрозділу «Павлоградська дистанція сигналізації та зв'язку» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22 862 грн. 40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Сума, що підлягає стягненню, визначена без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська залізниця» просять рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове рішкення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2016 року залучено ПАТ «Українська залізниця» як правонаступника ДП «Придніпровська залізниця» у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП «Придніпровська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до наказу №91/ос від 19 червня 2007 року позивач ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до ДП «Придніпровська залізниця» Відокремлений структурний підрозділ «Павлоградська дистанція сигналізації та зв'язку» на посаду слюсаря з механоскладальних робіт 4 розряду (а.с.6, 7).

Згідно наказу № 126/ос від 04 вересня 2015 року за допущений 31 серпня 2015 року прогул без поважних причин ОСОБА_2 було звільнено з роботи з посади слюсаря з механоскладальних робіт 4 розряду бригади механізації і автотранспорту та дистанційної майстерні №17 на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці більше трьох годин без поважних причин. У вказаному акті зазначено, що 01 вересня 2015 року ОСОБА_2 надав судову повістку про його знаходження в суді 31 серпня 2015 року з 09.00 год. до 11.50 год. З 13.00 год. до 16.45 год. 31 серпня 2015 року ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці без поважних причин (а.с.9).

02 вересня 2015 року складений акт про відмову ОСОБА_2 від надання письмових пояснень про причини його відсутності на робочому місці 31 серпня 2015 року з 13:00 до 16:45 години (а.с.25).

Відповідно до акту від 04 вересня 2015 року позивач ОСОБА_2 був ознайомлений з наказом №126/0ос від 04 вересня 2015 року про його звільнення з підстав передбачених п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.35).

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення терміну його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад у зв'язку поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

За змістом ст. ст. 40, 41 КЗпП України підставами для звільнення працівника згідно, зокрема, з п. 4 ст. 40 КЗпП України є його відповідні винні дії, вчинення яких передувало виданню наказу (розпорядження) про припинення трудового договору.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності.

Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ст. 57 ЦПК України.

В наказі про звільнення позивача зазначено, що з 13.00 год. до 16.45 год. 31 серпня 2015 року ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці без поважних причин (а.с.9).

Судом встановлено, що позивач був відсутній на робочому місці 31 серпня 2015 року у другій половині дня, оскільки в період часу з 14.01 до 15.00 год. знаходився в Тернівському МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, куди його викликали для допиту як свідка.

З повістки про виклик вбачається, що ОСОБА_2 було викликано до Тернівського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області для допиту в якості свідка 31 серпня 2015 року, де він знаходився з 14.01 до 15.00 год., про що також надано довідку слідчим Тернівського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.4, 63).

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність поважної причини відсутності позивача на робочому місці 31 серпня 2015 року з 14.01. до 15.00 год. та задовольнив позовні вимоги позивача в частині скасування наказу про його звільнення та поновив позивача на роботі.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 22 862 грн. 40 коп., суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими, однак, повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У наказі про звільнення позивача від 04 вересня 2015 року №126/ос вказано дату його звільнення з роботи - 04 вересня 2015 року (а.с.9).

Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_2 за останні два місяці, тобто за серпень 2015 року та 4 дні вересня 2015 року, була нарахована заробітна плата у розмірі 5 504 грн. 37 коп., за фактично відпрацьовані 23 дні. У вересні 2015 року кількість фактично відпрацьованих позивачем днів - 4 дні (а.с.34).

Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить - 239 грн. 32 коп.

Кількість робочих днів за період з часу звільнення позивача - з 05 вересня 2015 року по день ухвалення судом першої інстанції рішення - 20 листопада 2015 року становить - 54 дні, оскільки день звільнення позивача - 04 вересня 2015 року позивачем був фактично відпрацьований та оплачений, про що свідчить довідка, надана відповідачем (а.с.34).

Отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу має бути розрахований з дати - 05 вересня 2015 року по 20 листопада 2015 року та становить - 12 923 грн. 28 коп., а тому рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 22 862 грн. 40 коп. має бути змінено та сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повинна бути зменшена до 12 923 грн. 28 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції повинно бути змінено в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 22 862 грн. 40 коп. та сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повинна бути зменшена до 12 923 грн. 28 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди змінити в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, зменшивши суму в розмірі 22 862 грн. 40 коп. до суми в розмірі 12 923 грн. 28 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді