АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту не проживання разом зі спадкодавцем, встановлення факту не прийняття спадщини, усунення від права на спадкування за законом, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту не проживання разом зі спадкодавцем, встановлення факту не прийняття спадщини, усунення від права на спадкування за законом посилаючись на те, що 24.12.2013 року помер Калина ОСОБА_6 - батько: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та дідусь ОСОБА_2 Після смерті відкрилась спадщина на частку будинку по пров. Землеробному, 11, в м. Дніпропетровську. Після смерті ОСОБА_7 позивачі звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини за законом, однак їм було відмовлено. З самого народження та по теперішній час ОСОБА_2 зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. За даною адресою разом з нею проживав і її дідусь ОСОБА_7Т, який з 31.10.2006 року отримав першу групу інвалідності та потребував стороннього догляду. Даний догляд йому забезпечувала його онука ОСОБА_2, тобто ОСОБА_2 проживала однією сім?єю зі своїм дідусем ОСОБА_7, піклувалася про нього оскільки він потребував сторонньої допомоги та приймала активну участь у його похованні. Також у ОСОБА_7 є донька ОСОБА_4 яка за життя не проживала разом з ним, не піклувалася про нього, та не надавала ніякої матеріальної допомоги. Уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд встановити факт не проживання ОСОБА_4 разом зі спадкоємцем ОСОБА_7, на момент відкриття спадщини, тобто 24.12.2013 року, встановити факт не прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті батька, усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 та надати ОСОБА_2 право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 (т.1 а.с.3-5,22-24, т.2 а.с.70-73).

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування посилаючись на те, що 24.12.2013 року помер її батько ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина. У встановленні законом строки вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак 02.12.2014 року постановою нотаріуса їй було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів. Позивач за зустрічним позовом просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/4 частину домоволодіння по пров. Землеробний, 11, м. Дніпропетровськ, після смерті ОСОБА_7, померлого 24.12.2013 року та на 1/4 частину земельної ділянки на якій розташоване спірне домоволодіння (т.1 а.с.69-75).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено, зустрічні позовні задоволено (т.2 а.с.161-165).

В апеляційній скарзі (т.2 а.с.174-178) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги, оскільки;

- при ухваленні оскаржуваного рішення суд не прийняв до уваги той факт, що спадкоємець за життя був інвалідом першої групи та потребував стороннього догляду, який здійснювали особи, що були зареєстровані з ним за однією адресою;

- ОСОБА_4 при житті спадкодавця, порушуючи ч.5 ст.1224 ЦК України, ухилялась від надання допомоги спадкодавцю, який був у безпорадному стані;

- покази свідків, допитаних в судовому засіданні, прописані в оскаржуваному рішенні виборково та спотворені;

- ОСОБА_2 матеріально забезпечувала покійного спадкодавця за його життя, нею було здійснено ремонт у спірному домоволодінні;

- ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса перший раз 10.11.2014 року, оригінал заяви від 02.04.2014 року суду не наданий, спадкову справу за цією заявою не відкрито.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовні вимоги та задовольняючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що позивачі є донькою і онукою, а відповідач донькою спадкодавця; позивачами не доведеного факт матеріального забезпечення онукою спадкоємця та його безпорадного стану за життя, що потребувало догляду за ним; відповідач має законні підстави для прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 є доньками спадкодавця та після його смерті є спадкоємицями першої черги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 як онука спадкодавця є спадкоємицею четвертої черги.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_4 при житті спадкодавця ухилялась від надання допомоги спадкодавцю, не можуть бути враховані.

Позивачами доказів на підтвердження обставин, які є підставою для усунення відповідача від права на спадкування, суду не надано

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, на підтвердження безпорадного стану спадкодавця самі позивачі зазначили, що догляд за ним здійснювали особи, які зареєстровані з ним за однією адресою.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що в будинку за однією адресою з спадкодавцем зареєстровані і позивачі, і відповідач.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Доводи апеляційної скарги щодо не прийняття судом до уваги, що спадкоємець за життя був інвалідом першої групи та потребував стороннього догляду, який здійснювала позивач ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються іншими доказами у справі, яким судом надано оцінку.

особи, що були зареєстровані з ним за однією адресою, ОСОБА_3

Судом першої інстанції надано належну оцінку доводам позивачів щодо матеріального забезпечення спадкодавця з врахуванням порівняння матеріального стану спадкодавця та позивача ОСОБА_2

В апеляційній скарзі самі позивачі зазначили, що догляд за спадкоадвцем здійснювали особи, які зареєстровані з ним за однією адресою, тобто не лише ОСОБА_2, оскільки іншими зареєстрованими особами є ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 матеріально забезпечувала покійного та за його життя здійснила ремонт у спірному домоволодінні, не спростовують висновків суду, оскільки позивачем було здійснено ремонт будинку, в якому вона (позивач) сама проживає.

Відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України прийняття спадщини спадкоємцем здійснюється шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Як вбачається зі справи, 23.06.2014 року позивачі у встановлений законом строк після смерті спадкодавця звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини (т.2 а.с.83,84), у звязку з чим було відкрито спадкову справу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса перший раз лише 10.11.2014 року, оригінал заяви від 02.04.2014 року суду не наданий, спадкову справу за цією заявою не відкрито, не можуть бути визнані підставою для скасування судового рішення.

Відповідач 02.03.2014 року у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (т.2 а.с.109).

Питання щодо не відкриття спадкової справи за заявою відповідача стосується правомочності дій нотаріуса.

При зверненні відповідача з заявою про отримання свідоцтва про спадщину нотаріусом, який відкрив спадкову справу за заявою позивачів, перевірено достовірність заяви відповідача, дата якої відповідає даті витрачення нотарільного бланку (т.2 а.с.110).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається зі справи, відповідач є зареєстрованою за однією адресою разом з спадкодавцем, у звязку з чим факт її проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини презумується.

Тому позивачі звернулись до суду з декількими позовами, метою яких є відсторонення відповідача від спадкування, в тому числі з позовом про встановлення факту не проживання відповідача разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 256 ЦПК України встановлено перелік юридичних фактів, які підлягають розгляду судом.

Згідно положень ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до діючого законодавства питання щодо не проживання особи в житловому будинку регулюється ст.405 ЦК України та нормами ЖК України.

Як вбачається зі справи, вже після смерті спадкодавця рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2014 року ОСОБА_4 визнана втратившею право користування житлом (т.2 а.с.33-35).

Разом з тим, як за життя спадкодавця, так і на час відкриття спадщини і протягом часу, встановленого законом для прийняття спадщини, ані спадкодавець, ані позивачі право відповідача на проживання в спірному житлі не заперечували.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, оскільки зводяться до переоцінки доказів.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову позивачам у задоволенні позову та задоволення зустрічного позову відповідача.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: