У х в а л а

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СТВ-Харків» до ОСОБА_4 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «СТВ-Харків» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 1 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «СТВ-Харків» (далі - ТОВ «СТВ-Харків») та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 1 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «СТВ-Харків» задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на користь товариства 200 тис. грн боргу за договором позики від 1 червня 2012 року.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь товариства 3 тис. грн у рахунок відшкодування понесених витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних в справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2015 року залишено без змін.

9 грудня 2015 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє ОСОБА_5, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року, 17 липня 2013 року, 26 листопада 2014 року, 13 травня і 22 липня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 9 вересня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення боргу з огляду на те, що відповідач, отримавши у власність грошові кошти, свого зобов'язання повернути їх позикодавцеві в обумовлені договором строки не виконав.

Однак немає правових підстав для визнання недійсним спірного договору позики, зокрема з підстави його фіктивності, оскільки у вказаному договорі містяться всі його істотні умови, передання коштів відповідачу підтверджується видатковим касовим ордером, натомість відсутні докази, які б указували на невиконання відповідачем підписів на документах чи неодержання спірної суми, що свідчить про реальність настання правових наслідків правочину.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 28 березня 2012 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про визнання недійсним договору позики, оскільки відсутні докази того, що підписи в розписці та цьому договорі виконані безпосередньо позичальником (позивачем);

- в ухвалі від 17 липня 2013 року касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про те, що кошти, отримані за спірними розписками, не є особистим борговим зобов'язанням відповідача, оскільки рукописні записи в указаних розписках виконані іншою особою, а тому ці розписки не можуть бути належним і допустимим доказом укладення договору позики між сторонами та підставою для стягнення суми боргу;

- в ухвалі від 26 листопада 2014 року касаційний суд, передавши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстави порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, указав на необхідність призначення судової почеркознавчої експертизи, про яку заявляла сторона у справі; крім того, касаційний суд зазначив, що суд апеляційної інстанції не спростував висновку вже проведеної судової почеркознавчої експертизи про відсутність категоричної відповіді щодо виконання тексту і підпису в борговій розписці саме відповідачкою; крім того, в матеріалах справи немає оригіналу боргової розписки;

- в ухвалі від 13 травня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції з підстави неповного встановлення судами фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, звернув увагу на те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, зокрема неприпустимим є встановлення факту укладання договору позики між сторонами та передання коштів не на підставі оригіналу договору, а на основі його копії; крім того, свідчення свідків не можуть бути підтвердженням факту передання коштів або речей, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі;

- в ухвалі від 22 липня 2015 року касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для стягнення боргу за договором позики, оскільки відповідач довів свою відсутність під час підписання договору на території України, а інших доказів підписання саме відповідачем спірного договору позики позивач не надав.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СТВ-Харків» до ОСОБА_4 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «СТВ-Харків» про визнання договору недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М.Сімоненко