У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого-судді Морозов В.В.,

при секретарі Швидкій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського районного суду із заявою в якій просить визнати виконавчий лист №2/707/1288/14 від 30.01.2015 року виданий Черкаським районним судом у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором таким що не підлягає виконанню.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, що відповідно до вимог ст.. 369 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляд заяви. Заява мотивована тим, що кредитний договір є неукладеним в силу вимог ст. 638 ЦК України, а тому не тягне за собою відповідних правових наслідків та враховуючи рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року, яким договір іпотеки, що укладався на виконання кредитного договору було визнано недійсним, тому заявник вважає, що в нього перед банком відсутній іпотечний борг, а тому у банка відсутнє право вимоги за правочином, що не виник і саме з цих підстав просив задоволити вимоги своєї заяви .

Представник Черкаського районного відділу ДВС у судове засідання не прибув, проте на адресу суду подав письмове клопотання про розгляд заяви ОСОБА_1 за його відсутності.

Представник стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засіданні не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду заяви, що не перешкоджає подальшому розгляду даного питання.

Суд, заслухавши доводи заявника, вивчивши матеріали справи, вважає що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі Закон №606) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №606 примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За приписами ч. 2 ст. 2 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №606 вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Частиною 1 статті 6 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону №606 відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Судом у судовому засіданні досліджено матеріали додані до заяви та встановлено, що підставою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання заявник зазначає, що сам кредитний договір на підставі якого було винесено рішення про стягнення заборгованості є не укладеним в силу вимог закону посилаючись на ст. 638 ЦК України та на рішення апеляційного суду від 21 липня 2016 року яким іпотечний договір визнано не дійсним та зазначає, що згідно листа Національного банку України від 12.07.2016 року за ним не обліковується прострочена заборгованість.

Суд з указаними заявником доводами не погоджується та зазначає, що відповідно до рішення Черкаського районного суду від 13 листопада 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №CSIPG00000142 від 06.07.2007 року у сумі 363333 грн. 40 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 3633 грн. 33 коп.

За заявою стягувача від 27.01.2015 року Черкаським районним судом видано виконавчий лист від 30.01.2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

За приписами ч. 4 ст. 369 ЦПК України суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Посилання ж заявника, що кредитний договір в сулу закону є неукладеним є безпідставним, оскільки указаний договір був предметом розгляду у судовому засіданні і йому була надана відповідна правова оцінка і саме на підставі даного кредитного договору судом прийняте рішення про стягнення заборгованості, а тому відсутні підстави вважати даний договір не укладеним. Щодо посилання заявника на скасування апеляційним судом іпотечного договору яким було забезпечено виконання даного кредитного договору, суд зауважує, що дані правовідносини мають різну правову природу виникнення і обставини які були предметом апеляційного розгляду щодо визнання недійсним договору іпотеки не впливають на виконання рішення суду, яке набрало законної сили про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд зазначає, що заявником не наведено жодних підстав передбачених ст. 369 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню, а доводи заявника зводяться виключно до переоцінки доказів, що були предметом судового розгляду і не можуть слугувати підставою для задоволення вимог заяви.

За таких обставин, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає вимоги заявника, необґрунтованими, а заяву такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 369 ЦПК України суд,-

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. В. Морозов