Справа № 732/1019/16-ц Провадження № 22-ц/795/1856/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Соколов О. О. Доповідач - Вінгаль В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,
при секретарі:ОСОБА_3
за участю:представника скаржника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Городнянського районного суду від 25 серпня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Городнянського РУЮ ОСОБА_6, заінтересована особа: боржник ОСОБА_7,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Городнянського районного суду від 25 серпня 2016 року скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано бездіяльність начальника Городнянського районного ВДВС ОСОБА_8 по контролю за законністю виконавчого провадження по виконанню рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 18.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини.

В іншій частині вимог про зобовязання начальника державної виконавчої служби забезпечити здійснення належного керівництва та організації роботи відділу про стягнення аліментів на дитину в частині перевірки доходів боржника та перерахунку аліментів та їх стягнення в розмірі, визначеному судом, відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою та просив ухвалу суду скасувати в частині відмови у задоволенні заявлених вимог та постановити ухвалу про задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що судом при вирішенні справи було проігноровано ст. 11 ЦПК України і розгляд справи вийшов за межі заявлених вимог. Заявлені вимоги судом фактично не були розглянуті попри не однократне звернення уваги суду на не розгляд справи по суті вимог. Відмова в задоволенні заявлених вимог суперечить вимогам ст. ст. 1, 2, 11 ЗУ «Про виконавче провадження» та змісту обовязків начальника відділу виконавчої служби.

Апелянт зазначає, що порушення норм процесуального та матеріального права призвело до неправильного вирішення справи та порушення ст. 124 Конституції України, якою визначено обовязковість виконання судового рішення та ст. 213 ЦПК України, відповідно до якого рішення суду має бути законним і обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи представника скаржника та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_5 щодо здійснення неналежного керівництва та організації роботи відділу по виконанню рішення Городнянського районного суду від 18.02.2014 року про стягнення аліментів на дитину та відмовляючи у задоволенні скарги в частині зобовязання начальника державної виконавчої служби забезпечити здійснення належного керівництва та організації роботи відділу про стягнення аліментів на дитину в частині перевірки доходів боржника та перерахунку аліментів, та їх стягнення в розмірі, визначеному судом, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що розрахунок аліментів був проведений невірно і представники ДВС не заперечували проти цього. До закінчення розгляду справи розрахунок аліментів був приведений у відповідності до існуючих рекомендацій.

Проте до такого висновку суд дійшов в порушення вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до статті 303 ЦПК України апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті. Суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Як зазначено в Постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України, законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Судом по справі встановлено, що 23.03.2014 р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Городнянського районного управління юстиції ОСОБА_9 відкрито виконавче провадження на виконання рішення Городнянського районного суду про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 21.01.2014 р. до повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2016 р. представник стягувача звернувся з заявою до начальника Городнянського районного ВДВС і просив провести перевірку та забезпечити стягнення аліментів з боржника у розмірі, визначеному судом. Начальник ВДВС ОСОБА_6 доручив перевірку державному виконавцю Московка Д.Ф.. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем направлялися запити до ДПІ у Городнянському районі для зясування доходів боржника та здійснювалася інша робота по виконанню рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України "Про державну виконавчу службу", частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчаснітю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, приздійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину) винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов"язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим законом.

Постанови, зазначені в частинах другій - четвертій статті 83, можуть бути оскаржені в десятиденний строк з дня їх винесення у порядку, встановленому цим Законом.

Проте скаржницею не зазначено жодної норми ЗУ «Про виконавче провадження», яку, на її думку, порушив субєкт оскарження, здійснюючи керівництво виконання судового рішення про стягнення на її користь аліментів. Навпаки, матеріалами справи підтверджено, що запити до всіх відповідних установ для визначення розміру доходів та майна боржника державним виконавцем здійснені.

За зверненням ОСОБА_5 щодо незгоди з розміром аліментів начальником державної виконавчої служби, їй було надано вмотивовану відповідь. Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу безпосередньо не здійснює примусове виконання судового рішення за виконавчим листом.

Як встановив суд першої інстанції, саме державним виконавцем Московка Д.Ф. була допущена помилка у визначенні чистого доходу боржника при обрахуванні суми аліментів, які мають стягуватись з ОСОБА_7, але дії цього державного виконавця Горбильова О.Л. до начальника відділу не оскаржувала і до суду з заявою про визнання незаконним розрахунку розміру аліментів не зверталась. Фактично всі доводи скарги зводяться до незгоди з розміром доходів боржника, але такий розмір визначається не начальником відділу, а державним виконавцем. Твердження скаржника про те, що до змісту обовязків начальника ВДВС входить безпосереднє виконання судового рішення є довільним тлумаченням нею положень ЗУ «Про виконавче провадження», а тому апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_5 про те, що начальником ВДВС Городнянського району ОСОБА_6 проігноровані обовязки щодо здійснення керівництва та організації роботи відділу і не було організаційно забезпечено проведення перевірки доходів боржника, є формальними.

Колегія суддів також вважає, що скаржницею неправильно обраний спосіб захисту, зважаючи на таке. Положеннями ст. 383 ЦПК України визначено право сторони виконавчого провадження оскаржити дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи під час виконання конкретного судового рішення. Натомість ОСОБА_5 у своїй скарзі просить зобовязати начальника ВДВС забезпечити здійснення належного керівництва та організації роботи відділу ДВС по виконанню судового рішення про стягнення на її користь аліментів, визнавши цю його бездіяльність незаконною. Разом з тим, у справі встановлено, що судове рішення виконує конкретний державний виконавець, який до участі у справі не залучений.

Розглядаючи справу по суті, суд не звернув на це належної уваги, постановив судове рішення, яке до того ж не відповідає приписам ст. 387 ЦПК України і не містить посилання на те, які порушення необхідно усунути або іншим шляхом поновити порушені права і свободи заявника.

За таких підстав, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявлені вимоги судом фактично не були розглянуті незважаючи на не одноразове звернення уваги суду на не розгляд справи по суті вимог не заслуговують на увагу, оскільки скаржником вимоги не змінювались і не доповнювались.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ч. 1 п.2 ст. 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2016 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Городнянського РУЮ ОСОБА_6, відмовити.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: