Справа № 581/599/16-ц
Провадження № 2/581/250/16
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2016 року Липоводолинський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Кузьмінського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазур О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області,

про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

16 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить визнати право власності в порядку спадкування на 1/2 частину домоволодіння, що належало її чоловіку ОСОБА_2.

Мотивує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_2, який постійно до дня смерті проживав в АДРЕСА_1. Спадкоємцем за законом першої черги на майно померлого є вона. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будовами, що має статус колгоспного двору, та земельної ділянки, які вона прийняла, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та ведення особистого селянського господарства. За відсутності реєстрації за чоловіком права власності на збудований житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарські будівлі за вказаною адресою.

Уповноважений представник позивача в судове засідання не з'явилася, у поданій письмовій заяві просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом отримано заяву відповідача про розгляд справу за його відсутності, претензії щодо позитивного вирішення питання відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що із 28 січня 1956 року ОСОБА_1, 1935 року народження, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, 1927 року народження (а.с. 8).

Із довідки Лучанської сільської ради Липоводолинського району від 28 липня 2016 року №518 та копій погосподарських книг за 1986-1990 роки вбачається, що в домоволодінні по АДРЕСА_1 станом на 1 липня 1990 рік були зареєстровані голова домоволодіння - ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_1. Дане домоволодіння відноситься до типу колгоспного двору (а.с. 9-13).

14 грудня 1999 року ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,56 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (0,25 га) та ведення особистого підсобного господарства (0,31 га), що розташована на території Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 18).

8 жовтня 1999 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений Лучанською сільською радою Липоводолинського району за реєстровим № 212, яким все своє майно, яке на день смерті буде йому належати, заповів ОСОБА_1 (а.с. 40).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лучка Липоводолинського району Сумської області ОСОБА_2 помер (а.с.7).

З наданих Липоводолинською райдержнотконторою за № 1057/01-16 від 7 вересня 2016 року відомостей вбачається, що спадкова справа № 174/2009 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в Липоводолинській районній державній нотаріальній конторі заведена 16 червня 2009 за заявою ОСОБА_1. Відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями, які відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину немає, заповіт від імені ОСОБА_2 відповідно до Спадкового реєстру посвідчувався Лучанською сільською радою 8 жовтня 1999 року за реєстровим номером 212. Також повідомлено, що після смерті ОСОБА_2, Липоводолинською районною державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом 17 червня 2009 на ім'я ОСОБА_1 за реєстровими № 487 та № 488 (а.с. 30).

17 червня 2009 року ОСОБА_1 в Липоводолинській районній державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку в с. Лучка Липоводолинського району, площею 0,56 га, що належала померлому ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 14 грудня 1999 року, виданого Лучанською сільською радою та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки в с. Лучка Липоводолинського району, площею 2,25 га та 0,63 га, що належала померлому ОСОБА_2 на підставі державних актів серія НОМЕР_2 та серія НОМЕР_3 на право приватної власності на землю від 10 грудня 2000 року, виданого Лучанською сільською радою (а.с.36, 37).

Із копії технічного паспорта вбачається, що вартість житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, побудованого в 1970 році, становить 79762 грн. (а.с. 14-17).

Таким чином вбачається, що господарство по АДРЕСА_1 з часу його існування мало статус колгоспного двору до часу його припинення у законодавчому порядку. Головою колгоспного двору на час його припинення був ОСОБА_2

Відповідно до положень Цивільного кодексу УРСР (1963), чинного на час зведення спірного домоволодіння та припинення у законодавчому порядку колгоспного двору, було передбачено:

Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу.

Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається:

1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ);

2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ);

3) при зверненні стягнення при особистих зобов'язаннях члена двору.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право).

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі Постанови Верховного Суду №7 від 30 травня 2008) правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 р. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року №13).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року №15):

положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;...

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року...

Таким чином, вбачається, що відповідно до ст.ст. 17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. 126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку у майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного колгоспного двору. Це правило не застосовується у разі, якщо член двору не брав участі у веденні господарства у зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням у навчальному закладі або хворобою.

Тому, оскільки станом на 15 квітня 1991 року у колгоспному дворі проживали позивач, її чоловік, вони набули право власності на майно колгоспного двору, а їх частки у праві власності відповідно до ст.123 ЦК УРСР є рівними.

Зважаючи на те, що спадщина на 1/2 частину належного померлому ОСОБА_2 домоволодіння відкрилась за дії ЦК України, то спадкування цієї частки і відбуватиметься за правилами цього кодексу.

Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, не передбачала обов'язкової реєстрації (інвентаризації) будинків і домоволодінь у сільських населених пунктах (п.4, 6 Інструкції), однак передбачала її проведення в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна введено лише Інструкцією, затвердженою наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121.

Згідно з п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року №95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

За наявності у позивача технічного паспорту на спірний житловий будинок, та зважаючи на відсутність правовстановлюючих у розумінні сучасного законодавства документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарські будівлі в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, а саме: літ. «А-1, а, а1» - житловий будинок загальною площею 73,0 кв.м., житловою площею 32,1 кв.м., літ. «а2» - прибудова, літ. «Б» - сарай, літ. «В» - літня кухня з погребом, літ. «Г» - сарай, літ. «Д» - вбиральня, літ. «Е» - сарай, літ. «№1» - огорожа, літ. «№2» - огорожа, літ. «№3» - ворота, літ. «№4» - огорожа, літ. «№5» - колодязь, літ. «№6» - ворота, літ. «№7» - хвіртка.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Кузьмінський