Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

СитнікО.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що у лютому 2015 року йому стало відомо, що дружина має близькі стосунки з іншим чоловіком та має намір створити нову сім'ю. Із цього часу шлюбні відносини між ними фактично припинилися і збереження шлюбу є неможливим, оскільки позивач втратив до дружини почуття поваги та любові. Позивач просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 25 березня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 435.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 25 березня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 435, розірвано.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 25 березня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 435, розірвано.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року, залишити в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2016 року № 147/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_9., у результаті чого 19 липня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Судом установлено, що 25 березня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї зареєстровано між сторонами у справі шлюб, актовий запис № 435.

Сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Установлено, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, втратили один до одного почуття поваги і любові, а в березні 2015 року ОСОБА_4 залишила спільне помешкання та переїхала проживати за адресою: АДРЕСА_1.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з поясненнями позивача у них із відповідачем із 2013 року погіршились стосунки та він став помічати, що дружина психологічно віддаляється від нього та дітей; у лютому 2015 року він дізнався, що у дружини є інший чоловік і з цього часу вони припинили подружні відносини; із березня 2015 року ОСОБА_4 почала проживати окремо від нього.

Крім того, згідно з поясненнями відповідача погіршення стосунків із чоловіком відбулося після того, як останній у 2011 році став членом чоловічого клубу «Сенатор»; у подальшому вона дізналася, що чоловік у 2013 році відпочивав у Єгипті з іншою жінкою, і з того часу у нього були стосунки з іншими жінками; вона намагалась зберегти сім'ю, але в січні 2015 року чоловік запропонував їй вільні стосунки зі збереженням формально-юридичних ознак шлюбу, що є для неї неприйнятним.

За таких обставин та з підстав, передбачених зазначеними нормами матеріального та процесуального права, правильним є висновок суду першої інстанції про задоволення позову із тих підстав, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 57-60, 64, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд усупереч вимогам ст. ст. 58, 212, 303, 304, 316 ЦПК України припустився процесуальної помилки щодо належності доказів у справі та оцінки доказів, що призвело до необґрунтованих висновків щодо обставин справи.

Зокрема, скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд виходив із того, що помилковими є висновки суду про те, що обидва з подружжя вдавалися до аморальної поведінки у шлюбі, до подружньої зради, оскільки, як зазначив апеляційний суд, суд першої інстанції не обґрунтував цього висновку жодним належним та допустимим доказом, який би свідчив про аморальну поведінку саме ОСОБА_3

Однак зазначених висновків суд першої інстанції не робив, що вбачається зі змісту рішення цього суду, а дійшов висновку про розірвання шлюбу із підстав того, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін; висновки щодо аморальності поведінки сторін у шлюбі в рішенні відсутні.

Крім того, дійшовши висновку про те, що дійсними підставами розірвання шлюбу між сторонами стала аморальна поведінка у шлюбі ОСОБА_4, а саме її подружня зрада, оскільки саме вона, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3, підтримувала близькі інтимні стосунки з ОСОБА_7, тобто вчинила порушення загальноприйнятих норм поведінки, ігнорувала норми етики, моралі, апеляційний суд обґрунтував свій висновок поясненнями свідка ОСОБА_8, які не є належними доказами у цій справі згідно з положеннями ст. 58 ЦПК України та не можуть підтверджувати наявність зазначених вище фактів, враховуючи зазначені вище норми процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року скасувати, рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

І.К. Парінова

О.М. Ситнік

О.В.Ступак