Справа №560/258/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частку житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вулиці Незалежна, 15, в с.Порубка Дубровицького району Рівненської області.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що за життя його батьками у період шлюбу було споруджено житловий будинок по вулиці Незалежна, 15, в с.Порубка Дубровицького району Рівненської області. 23 червня 2002 року батько ОСОБА_5 помер. Після його смерті мати стала власником 3/4 частини житлового будинку, оскільки 2/4 ідеальних часток їй належали, як співвласнику набутого у шлюбі житла та ? частини, яку вона прийняла після смерті свого чоловіка. 28 березня 2015 року мати позивача, - ОСОБА_6 також померла. Іншу частину, тобто ? після смерті батька, прийняла відповідач.

Позивач та відповідач після смерті матері є спадкоємцями по закону першої черги та в установлений законом строк, прийняли спадщину. Окрім них, спадкоємцем першої черги за законом є також їх рідний брат ОСОБА_7, який відмовився від прийняття спадщини на користь позивача. Також після смерті матері, спадщину прийняла відповідач, а тому вони стали власниками по ? частині житлового будинку.

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, оскільки за життя батьками не було зареєстровано даний житловий будинок у відповідних органах.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали.

Відповідач та її представник позов не визнали з підстав викладених у запереченні проти позову, де вказують, що позивачем було проведено самовільну реконструкцію та добудову спадкового будинку, в якому відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого станом на 02.02.2016 року, його загальна площа із 93,8 кв.м. стала дорівнювати 130,8 кв. м., а тому він не є обєктом права власності і право власності на нього не може визнаватись судом.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що житловий будинок було побудовано із шлакоблоків приблизно у 1970 році. Батька позивача і відповідача вже немає 15 років, а мати померла у 2015 році. Покійна мати в будинку нічого не робила і коштів на його ремонт не витрачала, оскільки отримувала маленьку пенсію. Після її смерті у будинку проживає ОСОБА_3, яка разом із дітьми та чоловіком проводили у будинку реконструкцію, а саме було зроблено ванну, змінено зовнішній та внутрішній вигляд будинку, замінено крокви та балки на горищі, а також замінено покрівлю будинку із шифера на металочерепицю. Крім того, було поштукатурено та пофарбовано будинок, утеплено його стіни. На другому поверсі раніше було горище, а на даний час там зроблено житлові кімнати. Також біля будинку було побудовано сарай, літню кухню та зроблено огорожу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що її будинок знаходиться навпроти будинку в якому проживає ОСОБА_3 Коли мати була жива, то будинок знаходився у жалюгідному стані, і мати там нічого не робила. Після її смерті у 2015 році, ОСОБА_3, у будинку все переобладнала. На горищі було зроблено кімнати та встановлено там вікна. Крім того, було замінені крокви та переобладнано дах. Після чого змінилась висота будинку. На першому поверсі було замінено стелю, двері. Також замінено пічне опалення.

В судовому засіданні відповідач долучила до матеріалів справи письмові пояснення свідків: ОСОБА_10; ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_13; ОСОБА_14; ОСОБА_15 та ОСОБА_11

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч.3 і 4 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, на підставі всебічного, повного й об'єктивного вивчення обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Так, відповідно до роз'яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Зокрема статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків.

Проте, ОСОБА_10; ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_13; ОСОБА_14; ОСОБА_15 та ОСОБА_11 судом в якості свідків не були допитані, а відтак їх письмові пояснення по суті предявленого позову, отримані не за процедурою допиту свідків, в силу вищезазначених вимог закону (ст.ст.131, 180, 184 ЦПК), не є належним доказом, тому не беруться судом до уваги та не можуть бути використані як засіб доказування.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.04.1954 року ОСОБА_5 уклав шлюб із ОСОБА_6, що підтверджується витягом із державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №4 від 20.04.2015 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубровицького районного управління юстиції у Рівненській області (а.с.11). Та обставина, що ОСОБА_5 перебував у шлюбі із ОСОБА_6 також підтверджується рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 24.09.2015 року та рішенням апеляційного суду Рівненської області від 01.12.2015 року (15-17).

В період шлюбу, ними було побудовано житловий будинок №15, по вулиці Незалежна в с.Порубка Дубровицького району Рівненської області, що підтверджується, рішеннями Дубровицького районного суду Рівненської області та рішенням Апеляційного суду Рівненської області (а.с.12-14, 15-17), а також довідкою Колківської сільської ради від 29.04.2015 р. № 810, в якій зазначено, що будинок по вул. Незалежна, 15 , в с.Порубка Дубровицького району Рівненської області, побудований у 1970 році.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії І-ГЮ № 171512, виданого повторно 23.04.2015 р., ОСОБА_5 помер 23.06.2002 року (а.с.7).

Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч.1 п.11 ст.346 ЦК України, однією із підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Після смерті ОСОБА_5, державним нотаріусом Дубровицької районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок по вулиці Незалежна, 15, в с.Порубка Дубровицького району Рівненської області (а.с.34).

Проте, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 01.12.2015 року, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3, 19 лютого 2008 року державним нотаріусом Дубровицької районної державної нотаріальної контори Рівненської області ОСОБА_16 у спадковій справі №93 про право власності ОСОБА_3 на 3/4 частки будинку по вул. Незалежна, 15, в с.Порубка Дуборовицького району Рівненської області визнано недійсним та скасовано. Державну реєстрацію права власності, здійснену 17 квітня 2008 року Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3 на 3/4 частки житлового будиноку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Незалежна, 15, в с.Порубка, Дубровицького району Рівненської області - скасовано (а.с.15-17).

Таким чином, із врахуванням вищевказаного рішення, після смерті ОСОБА_5, відкрилась спадщина на належну йому ? частину житлового будинку, розташованого в с.Порубка, по вул. Незалежна, 15, Дубровицького району Рівненської області, яку прийняли його дружина ОСОБА_6 та відповідач по справі ОСОБА_3, як такі, що постійно проживали разом із спадкодавцем та вступили у фактичне управління та володіння спадковим майном. Отже, після смерті ОСОБА_5, співвласниками житлового будинку по вулиці Незалежна, 15, в с.Порубка Дубровицького району Рівненської області були: ОСОБА_6, якій належало ? частини будинка та її дочка ОСОБА_3, якій належала 1/4 частина будинку.

28 березня 2015 року, ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ГЮ № 171508, виданим повторно 20.04.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубровицького районного управління юстиції у Рівненській області (а.с.6).

Заповіт Спадкодавцем не вчинявся, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкове реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 40573016 від 04.06.2015 р., виданою Дубровицькою районною державною нотаріальною конторою (а.с.30).

Спадкоємцями по закону першої черги, після смерті ОСОБА_6 є позивач та відповідач, а також їх рідний брат ОСОБА_7, який на підставі ч.2 ст.1274 ЦК України відмовився від прийняття спадщини, після смерті матері на користь позивача ОСОБА_1, про що свідчить його нотаріально посвідчена заява від 22 вересня 2015 року (а.с.70).

У встановлений статтею 1270 ЦК України строк та у встановлений ч.1 ст.1269 ЦК Україн спосіб, позивач прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його матері, що підтверджується копіями спадкової справи, зокрема, його заявою від 05 травня 2015 р. про прийняття спадщини, поданої ним в нотаріальну контору, із відмітками нотаріуса про її одержання, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 05.05.2015р., копії яких, разом із супровідним листом нотаріуса, знаходяться у матеріалах справи (а.с.57)

Також, спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла і відповідач у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки згідно із довідкою виконкому Колківської сільської ради від 27.04.2015 р. № 803, та встановленими у рішеннях судів у справі №560/722/15-ц обставинами, вона постійно проживала із спадкодавцем на день її смерті.

Таким чином, позивач, як спадкоємець за законом першої черги успадкував від спадкодавця 1/2 (2/4) частки спірного житлового будинку по вул. Незалежна, 15 с.Порубка Дубровицького району Рівненської області, оскільки із спадкової маси (спадщини) у виді 3/4 ідеальних частин житлового будинку він успадкував 1/4 частку, і ще додатково 1/4 частку, від якої відмовився на його користь брат ОСОБА_1, що складає в цілому 1/2 частину спірного житлового будинку.

Окрім нього 1/2 частину житлового будинку успадкувала відповідач, тобто 1/4 частину після смерті батька та 1/4 після смерті матері.

За змістом розяснень інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справі про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 01 грудня 2015 р., (а.с.15-17), а також даними погосподарської книги (а.с.21-25), згідно з особовим рахунком №598 виписки №7 з погосподарської книги, житловий будинок №15 по вул. Незалежна в с.Порубка Дубровицького району Рівненської області, відноситься до суспільної групи господарства - "Робітнича", головою зазначено ОСОБА_5 - робітник.

Як вбачається із технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого фізичною особою - підприємцем ОСОБА_17 станом на 02.02.2016 року на ім'я ОСОБА_3, загальна площа першого поверху становить 94,0 кв.м., житлова - 39,8 кв.м., допоміжна - 54,2 кв.м., самовільно збудована або переобладнана - 45,7 кв.м.

Згідно повідомлення фізичної особи-підприємця ОСОБА_18 №160 від 08.07.2016 року на адвокатський запит №9 від 04.07.2016 року, нею 02.02.2016 року було виготовлено технічний паспорт на садибний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Незалежна, 15, в с.Порубка Дубровицького району Рівненської області. При проведенні інвентаризації та після ознайомлення з технічним паспортом виготовленим "Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради", станом на 16.01.2008 року, встановлено, що в даному житловому будинку, проведена реконструкція з надбудовою мансардного поверху, реконструкція літньої кухні літ. "Б-1", веранди літ. "б1", будівництво сараю літ. "Д-1", що проведено без належно оформлених дозволів. Співставивши дані технічного паспорту від 16.01.2008 року в технічному паспорті від 02.02.2016 року на плані першого поверху, було проставлено відповідні штампи, а саме самовільно проведена реконструкція: "1-1"- коридор площею 6,9 кв.м., "1-5"-житлова кімната площею 11,1 кв.м., "1-6"- сходова клітка площею 3,4 кв.м., "1,7"-кухня площею 7,2 кв.м., "1-8" - ванна площею 4,5 кв.м., "1-9" коридор площею 5,3 кв.м., "1-10" - комора площею 7,3 м.кв., загальною площею 45,7 кв.м., рік проведення реконструкції зазначений "поточний". Крім того, порівнюючи технічний паспорт, виготовлений станом на 16.01.2008 року, нею було зафіксовано влаштування віконного прорізу у зовнішній капітальній стіні ванної кімнати "1-8" та розширення віконного прорізу зовнішньої капітальної стіни коридору "1-9", що також вказує на проведення самочинної реконструкції житлового будинку. Також вказує, що у даних технічного паспорту виданого КП "РОБТІ" Рівненської області станом на 16.01.2008 року, не було зазначено наявність мансардного поверху, тому на плані мансардного поверху було проставлено відповідні штампи, а саме самовільно проведене будівництво: "1-11" - сходова клітка площею 2,2 кв.м., "1-12"- коридор площею 11,9 кв.м., "1-13"- житлова кімната площею 11,5 кв.м., "1" - вітальня площею 11,2 кв.м., загальною площею 36,8 кв.м., рік будівництва "поточний" (а.с.108).

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 4 грудня 2013 року при розгляді справи № 6-130 цс 13, предметом якої був спір про виділ частки із спільного нерухомого майна. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу). Зазначений правовий висновок відповідно дост. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до п.3.1 ОСОБА_19 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

Самочинно реконструйований будинок, якщо порушено вимоги ч. 1 ст. 376 ЦК, не створює право власності у спадкодавця, не може входити до складу спадщини, а отже, не дає підстав для виникнення права власності у спадкоємців.

Відповідно до наказу від 22 липня 2009 року N 295 "Про затвердження ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт", реконструкція житлового будинку - перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв'язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників.

Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: - рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; - ступінь готовності самочинного будівництва; - чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; - в якому році було зведено самочинні будівлі; - відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; - наявність акта приймання (прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності; - якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то потрібно встановити чи зареєстрована вона у погосподарській книзі сільської ради.

Судом об'єктивно встановлено, що відповідачем було здійснено самочинне будівництво, тобто проведено самовільну реконструкцію житлового будинку №15, по вулиці Незалежна в с.Порубка Дубровицького району Рівненської області з надбудовою мансардного поверху, реконструкцією літньої кухні, веранди, побудови сараю, що в результаті призвело до збільшення житлової площі будинку з 93,8 кв.м. до 130,8 кв.м., проте доказів, згідно вимог чинного законодавства, які б підтвердили наявність дозвільних документів на це самочинне будівництво, суду надано не було. Оскільки не виникає право власності та не підлягають поділу (виділу) обєкти нерухомого майна, до складу якого входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані), об'єкти нерухомого майна, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. ч.4 ст. 25, ст. 328, ст 346, 376, 1216, 1218, 1268, 1269, 1270 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» ст.ст.10, 25, 60, 88, 159, 212, 213-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно:

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_20