провадження 2/201/478/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» 16 липня 2015 року звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 про стягнення збитків в вигляді заборгованості за спожиту теплову енергію та судових витрат. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що з ОСОБА_5 (мати відповідача ОСОБА_1, померла) укладено договір на постачання теплової енергії до її і її сімї житла: АДРЕСА_1 під час планової перевірки стану виконання умов цього договору за вказаною адресою, абонентом по якій є поки що ОСОБА_5, яка там мешкала зі своєю сімєю, було виявлено, що поставлена відповідачам теплова енергія належним чином не обліковується, оплати за спожиту теплову енергію немає, внаслідок чого теплопостачальнику завдано матеріальної шкоди, про що був складений акт, надсилалися попередження, є заборгованість по сплаті спожитої теплової енергії. Відповідальність за завдання збитків, скоєння цієї шкоди і заборгованість згідно з умов договору та закону повинні нести відповідачі. Вартість збитків позивача з урахуванням часу користування тепловою енергією відповідачами, сезонності та показників лічильника з урахуванням уточнень і перерахунків складає 5857 грн. 18 коп.. Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму збитків, а також всі витрати на оплату судового збору, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд вважає, що вказаним відповідачі вимоги фактично визнали і не заперечували проти їх задоволення та розгляду справи за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних відповідачів згідно ст. 169 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, пояснивши, що дійсно зареєстрований і мешкає за вказаною адресою і є заборгованість перед відповідачем, але відповідати повинні всі відповідачі, він також просив позивача про реструктуризацію боргу і йому в цьому поки що відмовлено, борг можливий лише за останні три роки. Зважаючи на вказане, вважає позов не обґрунтованим і просив в його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, зясувавши думку учасників спору, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає фізичній особі споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за його місцем проживання. Зазначені правовідносини є складовою частиною правочину найму житлового приміщення, передбаченого нормами ЖК України, що виникли з дій боржника та МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі», спрямованих на набуття цивільних прав та обовязків щодо поставки газу та його оплати. Відповідач ОСОБА_1 разом з іншими відповідачами, членами сімї, зареєстровані і мешкають за адресою АДРЕСА_1, де абонентом послуг позивача є саме відповідачі, що користуються послугами постачання теплової енергії до їх оселі, з ОСОБА_5 укладено договір, відкрито особовий рахунок та видана розрахункова книжка, цей відповідач (раніше) та вказані члени її сімї частково виконують умови договору про надання цих послуг щодо їх оплати (до завдання збитків в вигляді боргу). При цьому позивачем відповідачам розяснено порядок користування та оплати за спожиту теплову енергію, відповідачі зобовязалися споживати теплову енергію у вказаному ними житлі своєю сімєю і не використовувати для зайняття підприємницькою діяльністю.

Але за спожиту теплову енергію відповідачі повністю не розраховувалися з позивачем, мається заборгованість. Під час планової перевірки представниками МКП ДМТМ виявлена заборгованість відповідача по сплаті за спожиту теплову енергію на 01 жовтня 2014 року в сумі 5857 грн. 18 коп., внаслідок чого теплопостачальнику завдано збитки, про що був складений акт і розрахунок боргу.

В добровільному порядку питання вирішене не було, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору на постачання теплової енергії та постанови № 59 Кабінету Міністрів України «Про забезпечення дисципліни розрахунків за природний газ, теплову і електричну енергію» від 17 жовтня 2000 року споживач зобовязаний вносити своєчасно і в повному розмірі плату за надані послуги по теплопостачанню.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають в частині власності квартиру користуються нею для особистого мешкання і мешкання членів їх сімей.

З договору та пояснень причетних осіб, доданих документів встановлено, що теплова енергія відповідачем використовується без обліково, відповідальність за це несуть відповідачі.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що лічильник в помешканні відповідачів не знаходиться, договір на постачання теплової енергії до житла відповідачам є, особовий рахунок відкрито і плата за користування спожитою тепловою енергією відповідачами раніше була.

Не може суд прийняти до уваги можливе заперечення відповідачів проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджені. Сама по собі відсутність договору на теплопостачання чи його лонгація з відповідачами (на думку відповідача), відсутність зареєстрованої власності на житло мешкання чи інше (відсутність реєстрації на сьогодні і інш.) не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки відповідачі мешкають і були зареєстровані у вказаному житлі, вважають його своїм і тривалий час претендують на нього, на цю адресу укладено договір з позивачем, користуються послугами теплопостачання і частково виконували умови договору про надання цих послуг щодо їх оплати (до завдання збитків).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири, які проживають з ним в квартирі, яка йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування даним приміщенням.

За таких обставин суд вважає, що позивач довів вину відповідачів в завданні збитків, згідно розрахунку кількості спожитої відповідачами теплової енергії і наступною не сплатою витрат (заборгованості) за користування цією тепловою енергією з урахуванням часу користування теплом відповідачами, сезонності та наявних показників складає 5857 грн. 18 коп.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями відповідачів, повязаними з незаконним і неправильним використанням наданої їм позивачем теплової енергії позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідачів і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, сторони могли б в передбаченому законом порядку скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі відповідачами цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Тобто, відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачами до суду не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідачів по незаконним (з точки зору відповідачів) діям відносно них по обліку теплопостачання, предмета спору, а відповідачі цього не довели, твердження відповідачів про наявність будь-яких інших зобовязань стосовно позовних вимог є припущенням.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на користь МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» збитки в вигляді заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 5857 грн. 18 коп., а також стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на користь МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» витрати на судовий збір з кожного окремо по 60 грн. 90 коп. (121 грн. 80 коп. і 121 грн. 80 коп. /всього 243 грн. 60 коп./).

Таким чином, обставини позовних вимог знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 22, 202, 526, 527, 530, 533, 543, 611, 625, 1166 ЦК України, ст. ст. 61, 64, 67 ЖК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» збитки в вигляді заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 5857 грн. 18 коп..

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» витрати на судовий збір з кожного окремо по 60 грн. 90 коп. (121 грн. 80 коп. і 121 грн. 80 коп. /всього 243 грн. 60 коп./).

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -