Справа № 296/883/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" вересня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання частково недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м.Житомира звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати пункт 19.1 рішення ОСОБА_2 міської ради від 26.09.2014 за № 776 «Про приватизацію, передачу в оренду земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішення міської ради ОСОБА_2 міської ради».

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить ? житлового будинку за адресою: м. Житомир, провул Швейний, 17.

На підставі поданої заяви до ОСОБА_2 міської ради, пунктом 116 додатку до рішення ОСОБА_2 міської ради від 24.01.2013 за № 495 йому було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку за вказаною адресою. В подальшому він звернуся до підрядної організації ТОВ «Перша земельна агенція», уклав договір, на підставі якого було виготовлено проектну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та спору, повторно звернуся до відповідача по справі щодо затвердження документації та подальшої приватизації та отримання ділянки в оренду. Однак пунктом 19.1 рішення ОСОБА_2 міської ради від 26.09.2014 за № 776 йому було відмовлено, у звязку з порушенням норм ст.212 Земельного кодексу України, наявністю клопотання Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області від 17.12.2013 № 01/5304 та № 01/5309, і позовною заявою уповноваженого представника ОСОБА_2 міської ради від 22.05.2014 до Богунського районного суду м. Житомира.

Під час судових засідань позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради під час судових засідань проти позову заперечувала, позовні вимоги не визнала повністю та просила відмовити в їх задоволенні. Вважає, що спірний пункт рішення є законним та обґрунтованим, ОСОБА_2 міська рада під час його прийняття діяла в межах наданих повноважень та у відповідності до ст.212 Земельного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач у справі є співвласником житлового будинку за адресою: м. Житомир, пров. Швейний, 17.

Рішенням ОСОБА_2 міської ради від 24.01.2013 за № 495 (пункт 116 додатку до рішення) ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, які посвідчують право на земельну ділянку за вказаною адресою.

Як передбачено вимогами ст.ст.118, 120, 123 ЗК України та ст.377 ЦК України, Закону України «Про Державний земельний кадастр», при переході права власності на житловий будинок, будинок або споруду розмір та кадастровий номер земельної ділянки є істотними умовами, які передбачають набуття у власність земельної ділянки. Відповідно - частина земельної ділянки що переходить у власність до набувача частини будівлі або споруди, формується в окрему земельну ділянку в порядку визначеному ст.ст.55,56 Закону України «Про землеустрій» з відповідними встановленими межами нової земельної ділянки та присвоєнням кадастрового номеру.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання вимог рішення ОСОБА_2 міської ради від 24.01.2013 за № 495 та у відповідності до ст.ст.118, 123 ЗК України, уклав договір з підрядною організацією та виготовив технічну документацію із землеустрою.

Під час виготовлення вказаної документації були отримані позитивні висновки уповноважених органів, визначені межі земельних ділянок та присвоєні кадастрові номери про що свідчать витяги з Державного земельного кадастру від 13.08.2014 (а. с. 102-107), відповідно до яких ОСОБА_1 належать земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0077 та :04:003:0078.

Відповідно до висновку експерта № 320/16 від 06.06.2016 року, згідно кадастрового плану на земельну ділянку позивача площею 0,0500 га яка повинна була передаватися у власність та 0,0562 для передачі в оренду (загальна площа 0,1062 га), та який є складовою частиною документації із землеустрою, міститься графічне зображення земельної ділянки із зазначенням площі, довжини ліній, координат поворотних точок, місце розташування, контурів земельних угідь, контурів обєктів нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, опис меж та експлікацію угідь.

В той же час, у плані (схемі) земельної ділянки, складеного Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області № 53/05, на який неодноразово посилався під час засідання представник відповідача по справі як підставу прийняття спірного пункту рішення ОСОБА_2 міської ради, відсутня привязка точок до твердих контурів на місцевості з довжинами ліній та площ, з яких можливо було б ідентифікувати земельну ділянку позивача.

У звязку з викладеним суд дійшов до висновку про, відсутність доказів того, що самовільно зайнята земельна ділянка 0,0105 га, відповідно акту обстеження складеного Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області № 53/05 від 12 липня 2013 року, входить до земельної ділянки площею 0,1062 га.

Посилання відповідача на ст.212 Земельного кодексу України, в обґрунтування відмови у наданні земельної ділянки в оренду та власність є безпідставним, оскільки зазначена норма передбачає можливість та спосіб захисту у випадку самовільного заняття земельної ділянки, а не як підставу щодо відмови у передачі її у власність або/та користування.

Аналізуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в заявлених межах.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 215, 219, 232, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 -задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 19.1 рішення ОСОБА_2 міської ради від 26.09.2014 за № 776 «Про приватизацію, передачу в оренду земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішення міської ради ОСОБА_2 міської ради».

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський