Справа №486/1882/15-ц 30.09.2016 30.09.2016 30.09.2016
Провадження №22-ц/784/1992/16
Справа № 487/1882/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Савін О.І.
Провадження № 22ц- 784/1992/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

Ухвала
Іменем України
30 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Шаманської Н.О., Темнікової В.І.,
із секретарем Андрієнко Л.Д.,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 липня 2016 року
Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк»
стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и л а:
В жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_5 «ПриватБанк» (далі ОСОБА_5) звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.
Банк свої вимоги мотивував тим, що 31 травня 2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №NKUCGA00000076 за яким останній отримав кредит в іноземній валюті у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 27 500 доларів США на строк до 30 травня 2017 року для будівництва житлового будинку.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 липня 2016 року позов Банку задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № NKUCGА00000076 від 31 травня 2007 року 10514,45 дол. США, що за курсом 21,58 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 вересня 2015 року складає 226901,86 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 травня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_5 надав відповідачу кредит в іноземній валюті у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 27500 дол. США із кінцевим терміном повернення до 30 травня 2017 року (включно) на наступні цілі: на будівництво житлового будинку 25 000 дол. США та 2500 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту та 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2. вказаного договору.

Погашення заборгованості відповідач зобовязався здійснювати щомісячно в сумі по 397,12 дол США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам та винагороди.

Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за кредитним договором №NKUCGА00000076 від 31 травня 2007 року, відповідно п. 7.3, виступає іпотека АДРЕСА_1.

Додатковою угодою до кредитного договору укладеною між сторонами 12 жовтня 2012 року було встановлено інший графік погашення кредиту, змінені розмір пені та штрафу (а.с.7).

Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує. У зв'язку з чим станом на 29 вересня 2015 року Банком нарахована заборгованість у розмірі 10514,45 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом 9069,79 дол. США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 566,95 дол. США; за комісією 269,65 дол. США; пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 96,34 дол. США; штрафи 11,58 дол. США (фіксована частина) і 500,14 дол. США (процентна складова).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У звязку із порушенням позичальником ОСОБА_3 умов Договору щодо внесення щомісячних платежів, визначених графіком платежів та наявністю простроченої заборгованості ОСОБА_5 скористався передбаченим ст.1050 ЦК України правом на дострокове повернення усього кредиту та інших передбачених Договором платежів.

Враховуючи викладене, суд обґрунтовано вважав, що є підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Безпідставними є доводи ОСОБА_3 про те, що на підтвердження наявності у нього заборгованості за кредитним договором ОСОБА_5 не надав належних доказів, оскільки спростовуються розрахунком заборгованості, що міститься в матеріалах справи, де зазначено відсоткову ставку, ставку пені, періодів її нарахування, сум, сплачених на погашення заборгованості. Крім того, в суді апеляційної інстанції Банком надані належним чином оформлені виписки по особовому рахунку позичальника, які теж містять детальний помісячний розрахунок заборгованості по тілу кредиту (поточної і простроченої) та помісячно нарахованим процентам на відповідні суми. Також із наданих виписок по особовому рахунку позичальника видно, що Банком зараховані попередньо внесені відповідачем кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором згідно квитанцій, що містяться в матеріалах справи.

Будь яких доказів, які спростовували б розмір заборгованості, яка утворилася або ставили під сумнів наданий Банком розрахунок заборгованості та розмір суми, заявленої Банком до стягнення, відповідач не надав.

Що стосується не отримання відповідачем щомісячних виписок з відображенням руху коштів по рахунку, то ця обставина не позбавляє останнього обовязку щодо сплати щомісячної заборгованості, до того ж виписка надається на вимогу клієнта у обраний ним спосіб. Відповідач не надав доказів того, що на його вимогу, банком не було надано виписки.

Посилання апелянта на відсутність банківської ліцензії на здійснення фінансових операцій з залученням та розміщенням іноземної валюти, є теж безпідставними, оскільки копія такої ліцензії № 92 від 19 березня 1992 року, видана Національним банком України, відповідно, які дозволяють банку виконувати банківські операції, передбачені ст. 47 Закону, міститься в матеріалах справи (а.с. 20).

Не можна прийняти до уваги також посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 всупереч п. 7 умов додаткової угоди до кредитного договору звернувся в суд з позовом про дострокове стягнення заборгованості, оскільки це є правом кредитора і не вирішення цього питання в досудовому порядку, не позбавляє банк права на звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не вирішив питання про призначення судової економічної експертизи, з огляду на те, що розрахунок заборгованості викликає сумніви у відповідача щодо його відповідності первинним розрахунковим документам, теж не заслуговують на увагу, оскільки доказів на спростування наданого позивачем розрахунку, а саме документів або іншого розрахунку представником відповідача не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

За наведених обставин колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 312, 315, ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: