У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,Гримич М.К., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальних збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_8, обґрунтовуючи його тим, що маючи намір придбати житловий будинок АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_8, уклали з нею 21 січня 2013 року договір про наміри купівлі-продажу будинку не пізніше 30 березня 2013 року, сплативши при цьому завдаток у розмірі 5 000 доларів США.

Вказували, що у зв'язку з тим, що не були виготовлені усі необхідні документи для відчуження будинку, 01 травня 2013 року вони уклали з відповідачем договір оренди житлового будинку, за умовами якого отримали право користування будинком протягом чотирьох місяців та згоду орендодавця про здійснення ними за свій рахунок його капітального ремонту на суму, що не перевищує 80 000 грн.

Під час користування будинком вони здійснили його поліпшення, шляхом проведення капітального ремонту, вартістю 28 468 грн 85 коп.

Разом з тим в подальшому усі домовленості сторін щодо наміру придбання житлового будинку між ними були розірванні та відповідач заборонила їм знаходитись на території домоволодіння.

Посилаючись на вказані обставини, просили суд стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати у сумі 28 468 грн 85 коп., а також витрат на повне відновлення стану будинку у розмірі 50 445 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 16 845 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_8 є власником житлового будинку АДРЕСА_1

21 січня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 була укладена угода, згідно з умовами якої її сторони мали намір в строк до 30 березня 2013 року підписати та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку, домовившись, що вказаний будинок буде проданий покупцю за 440 000 грн, що на час укладання угоди становило 55 000 доларів США.

Разом з тим договір купівлі-продажу у визначений угодою строк укладено не було та на даний час він також не укладений.

01 травня 2013 між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було укладено договір оренди, за умовами якого орендодавець (ОСОБА_8) передає, а орендар (ОСОБА_7) приймає в тимчасове безоплатне користування вказаний житловий будинок строком до 01 вересня 2013 року з наданням права орендарю здійснювати капітальний ремонт, перепланування та переобладнання житлового приміщення за власний рахунок та на свій розсуд на суму до 80 000 грн.

Також судами встановлено, що письмової угоди до договору оренди щодо здійснення орендарем ремонтно-будівельних робіт сторони не укладали.

Відповідно до пункту 2.2.5. договору оренди у разі звільнення Орендарем приміщення до закінчення строку оренди або у зв'язку із закінченням строку договору він зобов'язаний сплатити Орендодавцю вартість не проведеного ним ремонту приміщення або зробити його за свій рахунок та повернути нерухоме майно у належному для проживання стані.

Згідно пункту 3.2. вказаного договору оренди орендар вносить заставу в розмірі 5 000 доларів США у якості передоплати за договором про наміри № 3 від 21 січня 2013 року та забезпечення схоронності майна та яка повертається по закінченню строку дії договору або у разі його дострокового розірвання.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що орендарем було порушено обов'язок, передбачений п. 2.2.5. договору оренди про приведення орендованого будинку в належний стан.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що, оскільки не було встановлено вини жодної із сторін в розірванні договору про наміри, передбачені п. 5.5.2 договору оренди, наслідки розірвання угоди про наміри не діють, а мають застосовуватися приписи ст. 778 ЦК України щодо відшкодування власником будинку, зроблених орендарем невідокремлюваних поліпшень.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення.

Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_6, ОСОБА_7

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року, оскільки воно є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

В.М.Колодійчук

Ю.Г. Іваненко