Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ПаріновоїІ.К., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», треті особи: Національний Банк України, ОСОБА_6, про захист прав споживача та визнання правочину недійсним, за касаційним скаргами ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, та публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПАТ «СК «Інгострах», обґрунтовуючи вимоги тим, що 04 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено договір № CVGOGA, згідно з умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язалося надати їй кредит у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 23 426 доларів 12 центів США терміном до 04 вересня 2018 року. Позивач посилалася на нечесну підприємницьку практику відповідача, надання ним споживчого кредиту в іноземній валюті та ненадання інформації щодо ціни послуги у національній валюті й інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Також зазначала, що ПАТ КБ «ПриватБанк» ввів її в оману щодо розміру процентної ставки та наявності прихованих процентів. Також позивач посилалася на несправедливі умови розірвання договору, дискримінаційні умови щодо зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку, дострокового повернення кредиту та розкриття інформації, а також на бездіяльність ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів. Крім того, ОСОБА_4 вважала, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов спірного кредитного договору, не дотримано письмової форми договору, тому він є неукладеним. Водночас, звертала увагу на те, що банк не виконав своїх зобов'язань з надання грошових коштів. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати недійсним кредитний договір від 04 вересня 2008 року № CVGOGA; визнати протиправними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» з надання їй як резиденту України кредиту в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку валютою з іншими резидентами України на території України та бездіяльність банку щодо нездійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 збільшила позовні вимоги й також просила визнати недійсними договори особистого страхування та страхування майна від 04 вересня 2008 року, укладені між нею та ПАТ «СК «Інгосстрах», мотивуючи вимоги тим, що у вказаних договорах використано факсимільне відтворення підпису голови правління ПАТ «СК «Інгосстрах» без відповідного погодження, та не міститься її підпис.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 16 вересня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним договір особистого страхування від 04 вересня 2008 року № CVGOLK та договір страхування майна від 04 вересня 2008 року № CVGOLK, укладені між ПАТ «СК «Інгосстрах» та ОСОБА_4 В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ПАТ «СК «Інгосстрах» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину (ст. 230 ЦК України).

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно з ч. 6 п. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесною підприємницькою практикою вважається підприємницька практика, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відмовляючи у позовних вимогах про визнання недійсним кредитного договору від 04 вересня 2008 року № CVGOGA та визнання протиправними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» з надання кредиту позивачу як резидента України в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку валютою з іншими резидентами України на території України, бездіяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, встановивши обставини справи, правильно виходив із того, що оспорюваний ОСОБА_4 кредитний договір вчинений у встановленій законом формі, за своїм змістом не суперечить ЦК України й іншим актам цивільного законодавства та дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог в цій частині.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними укладених між ПАТ «СК «Інгосстрах» та ОСОБА_4 договорів особистого страхування від 04 вересня 2008 року № CVGOLK та страхування майна від 04 вересня 2008 року № CVGOLK, суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили із того, що згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 11 липня 2014 року № 2563/2564/14-32, підписи від імені ОСОБА_4 на вищевказаних договорах та заяві про укладення договору страхування нерухомості виконані не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням її підпису, тому дійшли обґрунтованого висновку про порушення письмової форми вказаних правочинів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційних скаргах доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та спростовуються матеріалами справи.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4, від імені якої діє ОСОБА_7 та публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.К. Парінова

А.О.Леванчук

О.В.Ступак