АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Міцнея В.Ф., Перепелюк Л.М.,

секретар: Герман Я.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є споживачем послуг ПАТ КБ «Приватбанк», на її ім'я зареєстровані банківські картки ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 № НОМЕР_3.

Зазначала, що у 2014 році розмістила оголошення на сайті СЛАНДО з метою продажу своїх речей. 31 жовтня 2014 року приблизно о 12:00 год. до неї зателефонувала невідома особа та поцікавилася масажною накидкою, яка була нею запропонована для продажу на сайті СЛАНДО. З нею вона домовилася про кінцеву вартість масажної накидки в розмірі 1 500 гривень і на його вимогу продиктувала йому номер своєї банківської картки та своє прізвище, ім'я та по-батькові, а також дату свого народження.

Через невеликий проміжок часу отримала телефонний дзвінок з номера НОМЕР_4 від вказаної особи про те, що потрібно активувати її банківську карту через банкомат ПАТ «Ощадбанк», оскільки платник, який здійснював переказ коштів є юридичною особою, яка обслуговується у вказаному банку.

Перебуваючи біля банкомата ПАТ «Ощадбанк» вона виконувала інструкції особи, що раніше представилася працівником ПАТ КБ «Приватбанк», вводила на клавіатурі банкомата числові коди, активувала інші банківські картки ПАТ КБ «Приватбанк», які були оформлені на її ім'я.

Вказувала, що через деякий час вирішила перевірити баланс її банківських карток через інтернет-сервіс ПРИВАТ-24 та виявила нестачу грошових коштів у розмірі 34 980 гривень, які були списані з її банківських карток. Вона не мала жодного наміру перераховувати будь-кому вказані кошти, а тому грошові операції, які полягали у списанні з її банківських карток грошових сум вважає некоректними та недозволеними.

Працівники ПАТ КБ Приватбанк за її телефонним дзвінком заблокували її банківські картки, але скасовувати операції, внаслідок яких з її рахунків були списані грошові кошти відмовилися, пояснивши, що такі дії вчиняти не будуть, а рекомендували їй звернутися до правоохоронних органів.

В цей же день, тобто 31 жовтня 2014 року вона звернулася до Шевченківського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області із заявою про вчинення злочину, в результаті чого, за фактом вчинення шахрайства, було відкрито кримінальне провадження.

Вважає, що своїми діями або бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому вона не повинна нести цивільно-правову відповідальність перед відповідачем.

У зв'язку із наведеним, просила суд зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» відшкодувати на її користь суми банківських операцій, за банківськими картками:

№ НОМЕР_1 - в сумі 6 073,01 гривень;

№ НОМЕР_5 - в сумі 24 610,57 гривень, комісію в сумі 946,52 гривень;

№ НОМЕР_6 - в сумі 265,34 євро (відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.10.2015 року курс гривні до євро становить 1 до 24,81. Тому вказана сума 265,34 [Євро] в еквіваленті національної валюти складає 6583,08 грн., шляхом зарахування вказаних грошових сум на відповідні рахунки її банківських карток, з яких вказані грошові кошти були некоректно перераховані.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» за рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» відшкодувати суми банківських операцій за банківськими картками шляхом зарахування грошових сум на відповідні рахунки банківських карток, з яких грошові кошти були некоректно перераховані, відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у ПАТ КБ «Приватбанк» відсутній обов'язок перед ОСОБА_1 щодо повернення коштів за вищевказаними операціями, оскільки відповідь, яка надійшла із ПАТ «Ощадбанк» підтверджує, що операції були здійсненні останньою успішно і підстав вважати, що вони були здійснені некоректно - відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним і ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 та 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа.

Аналіз положень ст.614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини.

Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0.1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 20 квітня 2004 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» та п. п, 6.7., 6.8.,7.11., 10.1. Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до п. п. 6.1, 6.2 Постанови Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», яка була чинна на той час, користувач зобов'язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Держатель зобов'язаний надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Згідно п.6.4. вказаної Постанови НБУ № 223 користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг:

1.1.2.1.21. Негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту про втрату/викрадення карти, Стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

1.1.5.5. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПІН - коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів.

1.1.5.13. Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

1.1.5.28. У разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН- коду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг ПАТ КБ «Приватбанк». На її ім'я зареєстровані банківські картки ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 № НОМЕР_3. У 2014 році вона розмістила оголошення на сайті СЛАНДО з метою продати свої особисті речі.

31жовтня 2014 року приблизно о 12.00 годині до позивача зателефонувала невідома особа та поцікавилася масажною накидкою, яка була нею запропонована для продажу на сайті СЛАНДО. Із вказаною особою вони домовилися про кінцеву вартість масажної накидки - 1500 гривень.

На прохання невідомої особи (покупця) позивач продиктувала їй номер своєї банківської картки, а також своє прізвище, ім'я та по-батькові, а також дату свого народження.

Пізніше, вона отримала ще один телефонний дзвінок від невідомої особи, яка представилась працівником ПАТ КБ «Приватбанк», під час телефонної розмови, перебуваючи біля банкомату ПАТ «Ощадбанк», позивач вводила на клавіатурі банкомата числові коди за вказівкою цієї особи, активувала за вказівкою інші банківські картки ПАТ КБ «Приватбанку», які були оформлені на її ім'я. Після цього, особа, яка раніше представилася працівником ПАТ КБ «Приватбанк» повідомила її про те, що очікуваний грошовий переказ у розмірі 1500 гривень вона отримає через 10 хвилин.

Через деякий час ОСОБА_1 вирішила перевірити баланс її банківських карток через інтернет-сервіс ПРИВАТ-24 та виявила нестачу грошових коштів у розмірі 34 980 гривень, які були списані з її банківських карток.

Одразу, після виявлення нестачі коштів, працівники ПАТ КБ Приватбанк, за телефонним дзвінком позивача, заблокували її банківські картки, але скасовувати операції, внаслідок яких з її рахунків були списані грошові кошти відмовилися.

31 жовтня 2014 року позивач звернулася до Шевченківського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області із заявою про вчинення злочину, в результаті чого за фактом вчинення шахрайства було відкрито кримінальне провадження.

Отже, всі вищезазначені операції по картках позивача були проведені з вини самого клієнта. Крім того, в суді першої інстанції ОСОБА_1 визнала ту обставину, що під час телефонної розмови з невідомою особою, вона виконувала інструкції цієї особи, вводила на клавіатурі банкомата числові коди, а також активувала інші банківські картки ПАТ КБ «ПриватБанк». Вказані обставини вона також зазначила в позовній заяві.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Отже, відповідно до п. 6.8 Постанови Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів»АТ КБ «ПриватБанк» не несе відповідальність, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було з'ясовано чи поширюється положення умов та правил надання банківських послуг на правовідносини між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, чи підписувала остання такі умови, а також суд не з'ясовав чи укладався кредитний договір, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України, договір вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 червня 2011 року позивачем підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с.32-33).

Крім того, цього ж дня, ОСОБА_1 підписала та ознайомилась з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" .

Отже, підписавши вказану заяву, ОСОБА_1 погодилась, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг.

Крім того, умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанку» www.privatbank.ua. Позивач зобов'язувалася виконувати умови та правила надання банківських послуг. А також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «Приватбанку www.privatbank.ua, про що свідчить власноручний підпис позивача.

Крім того, в матеріалах справи є виписка по кредитній карті: НОМЕР_7 і додатковому рахунку до договору НОМЕР_8 з якої вбачається, що ОСОБА_1 користується банківським кредитом, оскільки нею здійснювалась 04 вересня 2014 року оплата комунальних платежів , тобто відповідно до ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України вказані дії свідчать про прийняття нею пропозиції (оферта).

Що стосується доводів апелянта про те, що судом не було в повній мірі з'ясовано, якою мовою викладений текст СМС повідомлень у довідці № 16.0.0.1/55 від 21 липня 2016 року, то слід зазначити наступне.

В суді першої інстанція ПАТ КБ «Приватбанк» було надано вищевказану довідку для підтвердження того, що в день перерахування коштів, ОСОБА_1 отримувала від банку СМС повідомлення з кодом для входу в інтернет банкінг Приват-24,а також інформацію коли були заблоковані банком платіжні карти.

Згідно довідки вбачається, що ОСОБА_1 заходила в інтернет банкінг Приват-24 о 18:27 год., що підтверджується із тексту позовної заяви, де зазначено, що остання перевірила баланс своїх банківських карток через інтернет сервіс Приват -24 та виявила нестачу грошових коштів, у розмірі 34 980 гривень, які були списані з банківських карток.

Всі операції щодо перерахунку коштів через банкомат ПАТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 здійснювала в період з 17:47:52 год. по 18:13:34 год., а блокування карток здійснено тільки через 1 год і приблизно 15 хв., хоча про відсутність коштів на рахунку остання дізналася при вході в інтернет банкінг Приват-24 о 18:27 31 жовтня 2014 року.

Таким чином, в порушення п. 6.7 Постанови Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» ОСОБА_1 не повідомила ПАТ КБ «Приватбанк» своєчасно щодо блокування платіжних карт.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не з'ясував чи володіє ОСОБА_1 спеціальними знаннями у сфері банківських переказів грошових коштів і чи відомі їй підстави для активації банківських карток, то слід зазначити наступне.

В судовому засідання було встановлено, що за декілька днів до 31 жовтня 2014 року позивач на власну картку ПАТ КБ «Приватбанк» отримувала кошти від інших осіб, які придбали у неї майно. Отже, вона була обізнана з порядком отримання коштів від інших осіб на власну картку, а 31 жовтня 2014 року з власної вини здійснила переказ коштів з карткових рахунків.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, всі кредитні карти ОСОБА_1 були активовані ПАТ КБ «Приватбанком» в момент їх видачі, і апелянт в судовому засіданні не заперечувала ту обставину, що користується кредитними картами.

Доводи апелянта щодо недоведеності обставин про те, що операції по картках були проведенні з вини самої ОСОБА_1 є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 визнала ту обставину, що під час телефонної розмови з невідомою особою, вона виконувала інструкції цієї особи, вводила на клавіатурі банкомата числові коди, а також активувала інші банківські картки ПАТ КБ «Приватбанк». Вказані обставини вона також зазначила в позовній заяві.

Отже, відповідно до п. 6.8 Постанови Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 " Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів ПАТ КБ "Приватбанк» не несе відповідальність коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Крім того, згідно відповіді ПАТ «Ощадбанку» вбачається, що 31 жовтня 2014 року, в період часу з 17:47:52 до 18:13:34 год., ОСОБА_3 по чотирьох платіжних картах здійснила вісім переказів коштів з карти на карту, через банкомат ПАТ «Ощадбанк».

24 лютого 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі заяви ОСОБА_1 виставив вісім вимог зворотніх платежів (Chargeback фінансова претензія) за операціями, які були здійснені клієнтом з переказу коштів в банкоматі, за операціями здійсненими з переказу коштів з карти на карту.

05 березня 2015 року ПАТ «Ощадбанк», проаналізувавши ці операції та документи за операціями ОСОБА_1 по переказу коштів з карти на карту, що свідчить про успішність вищевказаних операцій.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у ПАТ КБ «Приватбанк» відсутній обов'язок перед ОСОБА_1 щодо повернення коштів за вищевказаним операціями, оскільки відповідь, яку надіслав ПАТ «Ощадбанк» на адресу суду підтверджує, що операції були здійснені апелянтом успішно і підстав вважати, що вони були здійснені некоректно - відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: