УХВАЛА

іменем україни

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка» до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління-1», виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання договору недійсним та визнання свідоцтв про право власності на квартири незаконними за касаційною скаргою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка» (далі -ОСББ «Берізка») звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління-1» (далі - ТОВ «Будівельно-монтажне управління-1») було здійснено будівництво будинку АДРЕСА_1. Після прийому будинку за вищезазначеною адресою до експлуатації 13 жовтня 2005 року Одеський міськвиконком 14 червня 2006 року безкоштовно виділив чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 сім'ї ОСОБА_4, як потребуючій житла. Свідоцтво про право власності на квартиру ОСОБА_4 отримала 14 червня 2006 року та 8 грудня 2006 року продала цю квартиру громадянину Вєтнаму. 8 листопада 2006 року ОСОБА_4 отримала у власність нежитлове приміщення технічного поверху АДРЕСА_3, загальною площею 122,9 кв. м, розташоване над квартирою АДРЕСА_1. Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення за вищезазначеною адресою від 8 листопада 2006 року видане виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі договору про співробітництво з інвестування і будівництва нежилого приміщення у житловому будинку від 22 вересня 2005 року та акта прийому-передачі нежилого приміщення від 1 листопада 2006 року.

Позивач зазначав, що робочим проектом житлового будинку на технічному поверсі нежитлове приміщення АДРЕСА_3 не запроектоване та в технічній документації від 12 травня 2005 року не значиться, державною приймальною комісією 13 жовтня 2005 року до експлуатації не приймалось. Тобто, ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності від 8 листопада 2006 року на нежитлове приміщення, яке взагалі не існувало. Будівельні роботи на технічному поверсі ОСОБА_4 розпочала у 2007 році при підтримці ОСОБА_6, яка на той час була головою ОСББ «Берізка». Позивач вважав, що передача у власність ОСОБА_4 приміщення технічного поверху, а також його переоформлення в житлове приміщення (квартиру № 60-А), загальною площею 132,6 кв. м, порушує законні права інших співвласників будинку. Свідоцтво про право власності на квартиру № 60-А ОСОБА_4 отримала 12 березня 2009 року. Згідно з листом ТОВ «Будівельно-монтажне управління-1» від 22 листопада 2008 року ОСОБА_4 в списку інвесторів нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_3 не значиться.

З урахуванням зазначеного, позивач просив визнати договір про співпрацю з інвестування та будівництву нежитлового приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 від 22 вересня 2005 року, укладений між ТОВ «Будівельно-монтажне управління-1» та ОСОБА_3 недійсним; визнати незаконним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3, видане 12 березня 2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_3; визнати незаконним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 8 листопада 2006 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСББ «Берізка» відмовлено.

У касаційній скарзі ОСББ «Берізка», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСББ «Берізка» звернулось до суду з позовом із пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, що є підставою для відмови у позові.

З таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 13 жовтня 2005 року прийнято до експлуатації житловий будинок АДРЕСА_3. У лютому 2006 року будинок передано на баланс КП ДЕЗ «Вузівський», а 24 лютого 2006 року зареєстровано ОСББ «Берізка».

8 листопада 2006 року ОСОБА_4 отримала у власність нежитлове приміщення технічного поверху АДРЕСА_3.

8 листопада 2006 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі договору про співробітництво з інвестування і будівництва нежилого приміщення у житловому будинку від 22 вересня 2005 року видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_3.

12 березня 2009 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3, 30 травня 2007 року КП ДЕЗ «Вузівський» за актом приймання-передачі передало будинок на баланс ОСББ «Берізка».

Також встановлено, що на час завершення будівництва будинку та на час передачі його на баланс ОСББ «Берізка» на технічному поверсі будинку не було розташовано квартир або інших нежитлових приміщень, які б належали будь-кому на праві власності, та вони не були запроектовані.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

ОСОБА_3 подала до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові може бути відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Разом із тим, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, суди попередніх інстанцій, в порушення ст. ст. 214, 315 ЦПК України, застосували строк позовної давності, не навівши при цьому правових висновків щодо обґрунтованості позову.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій належним чином не перевірили доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову, зокрема, доводів позивача про те, що допоміжні приміщення технічного поверху, які є спільним майном багатоквартирного будинку, були незаконно вилучені у співвласників і передані ОСОБА_3, що порушує законні права інших співвласників будинку.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П. Штелик