Провадження № 2/202/187/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 травня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Мороза В.П.

при секретареві - Овечко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила суд поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає розподілу, та визнати за нею з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на її утриманні, право власності на 2/3 частини трикімнатної квартири загальною площею 65,7 кв.м, житловою площею 37,6 м?, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; визнати право власності ОСОБА_1 на ? частку автомобіля марки «HONDA CІVIC», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; усунути перешкоди ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3 в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення в неї; визначити порядок користування цією квартирою та виділити: ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 житлову кімнату літ. 4 площею 17,3 м?, житлову кімнату літ. 5 площею 8,2 м?, балкон літ. ІІ площею 0,8 м?; ОСОБА_2 - житлову кімнату літ. 8 площею 12,1 м?, лоджію площею 2,0 м?. Решту приміщень: коридор літ. 1, кладову літ. 2, кухню літ. 3, ванну літ. 6, туалет літ. 7 залишити в загальному користуванні. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки судові витрати у розмірі 2117,43 грн.

У судове засідання представник позивачки не з?явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з відповідачем ОСОБА_2 позивачка перебувала у шлюбі з 09 серпня 2008 року. Шлюб було зареєстровано Кіровським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 303.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сімейні відносини у шлюбі не склалися та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року шлюб було розірвано.

Однак, під час шлюбу за спільні кошти та за згодою позивачки сторонами була придбана трикімнатна квартира загальною площею 65,7 м?, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на цю квартиру за договором купівлі-продажу від 30 червня 2009 року було оформлено на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Крім цього, позивачкою спільно з відповідачем придбано автомобіль марки «HONDA CІVIC», 2008 р.в., держномер АЕ 7093 СІ.

Не зважаючи на те, що шлюб між сторонами був зареєстрований 09 серпня 2008 року, фактично сторони жили як подружжя та вели спільне господарство з листопада 2006 року.

Увесь цей час позивачка мала постійну роботу та достойну заробітну плату, яку повністю вносила до сімейного бюджету.

Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Стаття 69 СК України закріплює право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про розділ майна суд може відступити від принципу рівності часток подружжя за обставин, які мають суттєве значення зокрема якщо один із них не турбувався про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив загальне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

За загальним правилом згідно ст. 70 СК України при поділі майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Проте, за рішенням суду частка майна дружини може бути збільшена, якщо з нею проживає дитина, за умови, що розміру аліментів, які вона отримує, недостатньо для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування.

На теперішній час відповідач позбавив позивачку права користування спільним сумісним майном.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п. п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно технічного паспорту на вказану квартиру від 12.06.2009 року всі кімнати в квартирі ізольовані, мають достатню жилу площу: житлова кімната літ. 4 17,3 м?, літ. 5 8,2 м?, літ. 8 12,1 м?, загалом 37,6 м?.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 370 ЦК України виділити у натурі частку із майна, що є у спільній сумісній власності та визначити порядок користування спірною квартирою. Виділити:

- ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 житлову кімнату літ. 4 площею 17,3 м?, житлову кімнату літ. 5 площею 8,2 м?, балкон літ. ІІ площею 0,8 м?;

- ОСОБА_2 - житлову кімнату літ. 8 площею 12,1 м?, лоджію площею 2,0 м?.

Решту приміщень: коридор літ. 1, кладову літ. 2, кухню літ. 3, ванну літ. 6, туалет літ. 7 залишити в загальному користуванні.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивачки в частині визнання права власності на 2/3 частину спірної квартири та встановлення порядку її користування підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині визнання права власності на ? частину автомобіля, не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль були придбано за гроші останньої.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачкою не було заявлено клопотань щодо проведення експертизи в частині визначення ринкової вартості спірного автомобіля, а виділення в натурі ? частини автомобіля не є можливим.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 60, 68, 69, 70, 71, 74 СК України, ст.ст. 15, 16, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 4, ч. 1 ст. 114 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає розподілу, та визнати за ОСОБА_1 з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 2/3 частини трикімнатної квартири загальною площею 65,7 кв.м, житловою площею 37,6 м?, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3 в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення в неї.

Визначити порядок користування цією квартирою та виділити:

- ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 житлову кімнату літ. 4 площею 17,3 м?, житлову кімнату літ. 5 площею 8,2 м?, балкон літ. ІІ площею 0,8 м?;

- ОСОБА_2 - житлову кімнату літ. 8 площею 12,1 м?, лоджію площею 2,0 м?.

Решту приміщень: коридор літ. 1, кладову літ. 2, кухню літ. 3, ванну літ. 6, туалет літ. 7 залишити в загальному користуванні.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2117,43 грн.

В решті вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.П.Мороз