АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/5612/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження № 22-ц/774/183/К/16 суддя Літвіненко Н.А.
Категорія - 24 ( І ) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Маслова К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі, в порядку ст..197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2015 року по цивільній справі за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (надалі - ДП«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» ) звернулось до суду з зазначеним позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за користування платним автомайданчиком в сумі 3240,00 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» також здійснює господарську діяльність, що в даному випадку полягає в наданні послуг щодо платного паркування автотранспорту на паркувальному майданчику «D2» біля термінального комплексу «D». 03.06.2014 року відповідач розмістив свій транспортний засіб марки «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 на вказаному паркувальному майданчику, таким чином, своїми діями прийняв публічну оферту, а отже надав згоду відшкодовувати вартості послуг з утримання майданчиків для платного паркування, що була визначена на інформаційних стендах при в'їзді на майданчик, а саме 20 грн. на годину. Тобто між позивачем та відповідачем було укладено усний (публічний) договір про надання послуг з паркування.

10.06.2014 року відповідач при виїзді з майданчика, відмовився від оплати послуг за паркування та утримання майданчиків, чим порушив своє зобов'язання по публічному договору, про що інженером відділу організації паркування департаменту дорожнього руху та паркування дирекції з управління транспортною та готельною інфраструктурою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» складено відповідний Акт №3, відповідно до змісту якого відповідач відмовився сплатити збір за паркування та вартість послуг з утримання майданчиків для паркування в повному обсязі 3840, 00 грн., при цьому сплатив лише частину вартості послуги у сумі 600,00 грн. Оскільки в добровільному порядку відповідач погасити залишок заборгованість відмовляється, дана обставина змусила звернутись позивача до суду з вказаними вимогами.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2015 року, описку у якому виправлено ухвалою суду від 08 лютого 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» грошові кошти в сумі 3240 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що в супереч інформації викладеної в позовній заяві та оскаржуваному рішення суду, жодної інформації про платне паркування на авто майданчику позивача не було розміщено в доступних для ознайомлення місцях, як і не було розміщено засобів обліку перебування транспортних засобів і табло із змінною інформацією про наявність вільних місць для паркування. Крім того апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач у своєму позові зазначає вартість однієї години паркування у розмірі 10 грн., проте до розрахунку заборгованості застосовує тариф 20 грн. за годину паркування. Також апелянт вказує на порушення судом норм процесуального права, а саме не дотримання судом, за наявних умов передбачених ЦПК України, проведення заочного розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.06.2014 року о 10 год. 58 хв. відповідач ОСОБА_1. розмістив транспортний засіб марки «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 на майданчику платного паркування «D2» біля терміналу «D» Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», де транспортний засіб знаходився до 10 год. 59 хв. 10.06.2014 року.

Відповідно до Акту № 3 від 10 червня 2014 року, складеного інженером відділу організації паркування департаменту дорожнього руху та паркування дирекції з управління транспортною та готельною інфраструктурою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», ОСОБА_2, в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідач відмовився сплатити збір за паркування та вартість послуг з утримання майданчиків для паркування в повному обсязі 3840, 00 грн., сплатив лише частину вартості послуги у сумі 600,00 грн.(а.с.6)

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо оплати наданої йому послуги по збереженню транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції вважаючи його правильним, ухваленим на підставі повного та всебічного дослідження обставини по справі, вірного застосуванням до спірних правовідносин закону, який їх регулює.

За змістом статті 633 ЦК України, публічним договором є договір в якому одна сторона взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Пунктом 26 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів» від 03.12.2009 року № 1342, встановлено, що користувач зобовязаний: поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил і Правил дорожнього руху; сплатити вартість послуг з утримання майданчиків для платного паркування; розмістити у лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу платіжний документ так, щоб забезпечити його видимість для перевірки; після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з утримання майданчика для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.

На виконання норм ст. 641 ЦК України, позивачем при в'їзді на паркувальний майданчик була розміщена інформація, що вартість послуги перебування транспортного засобу на стоянці становить 20 грн. за годину і що діє погодинна тарифікація, що також підтверджується наданими позивачем фототаблицями.

З огляду на це, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач обладнавши платні паркувальні майданчики та розмістивши на в'їзді інформацію про вартість і порядок надання послуг, розмістив публічну пропозицію щодо укладення договору про надання послуг з платного паркування.

Заїхавши на паркувальний майданчик 03.06.2014 року, відповідач своїми діями прийняв публічну оферту, а отже надав згоду відшкодовувати вартість послуг з утримання майданчиків для платного паркування, тобто між позивачем та відповідачем було укладено усний договір про надання послуг з паркування.

Згідно до ст. 11, 16 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може укладатись у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Не буде також зайвим зазначити про положення ст. 936 ЦК України, якими визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

За правилами ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Крім того, законодавець в ст. 977 ЦК України зазначає, що якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

В свою чергу позивач, на виконання своїх обов'язків, надав відповідачу послуги з паркування та вжив всіх заходів щодо збереження транспортного засобу відповідача у період з 10 год. 58 хв. 3 червня 2014 року до 10 год. 59 хв. 10 червня 2014 року, загальною тривалістю 192 години 1 хвилину на загальну суму 3840 грн.00 коп.

Вартість послуг паркування на тимчасовому паркувальному майданчику «D2» Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», з урахуванням собівартості паркування на паркувальних майданчиках від 11.04.2014 року № 38.1-30/6-5 та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів» від 02.03.2010 р. № 258, за одне паркування за 1 годину або її частину складає 20 грн.

Відмовившись оплатити вартість наданих послуг у сумі 3840 грн. та оплативши лише частину вартості в розмірі 600 грн., відповідачем було порушено взяті на себе зобов'язання перед позивачем щодо оплати отриманих послуг.

27.06.2014 року позивачем на адресу відповідача була направлена письмова вимога про сплату залишку боргу у сумі 3240 грн., які були відповідачем проігноровані.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Приписами ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

В ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Зважаючи на те, що відповідач порушив умови фактично укладеного договору зберігання автотранспортного засобу, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, що право ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в даному випадку підлягає відновленню у спосіб примусового стягнення з ОСОБА_1 на їх користь коштів за невиконане зобов'язання.

Колегія суддів, відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач в позові зазначив вартість однієї години паркування у розмірі 10 грн., проте до розрахунку заборгованості застосував тариф 20 грн. за годину паркування, оскільки зазначене спростовується вищевикладеним.

Колегія суддів відноситься критично та відхиляє посилання апелянта про неналежне інформування позивачем щодо вартості та видів послуг, адже даний давід спростовується наданими позивачем фототаблицями, з яких вбачається, що паркувальні майданчики оснащені автоматичними шлагбаумами та засобами обліку транспортних засобів, а також на них розміщена інформація про вартість і порядок надання послуг.

На думку колегії суддів доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не можуть в розумінні положень ст. 309 ЦПК України слугувати підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права та підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

І.Є. Ляховська