У х в а л а

іменем україни

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, членів комісії: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути на його користь за рахунок державного бюджету у відшкодування моральної шкоди 1 200 000 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу вирішити по суті позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яка не відповідала вимогам закону.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки заявником не дотримано вимог ст. ст. 119, 120 ЦПК України, а саме не сплачено судовий збір; не додав до позовної заяви копії документів по кожному відповідачу; не зазначив у чому полягає завдана йому шкода і чиїми діями вона завдана; не зазначив з кого з відповідачів вона має бути стягнута та за які дії.

24 листопада 2015 року, на виконання вимог вказаної ухвали, від ОСОБА_1 надійшла заява, із зазначенням, що він звільнений від сплати судового збору.

Форма і зміст позовної заяви має відповідати вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України.

Крім того, у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 ЦПК України, тобто позовна заява залишається без руху.

Як роз'яснено у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - Постанова) судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Положення ст. 121 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом наведених норм закону, повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилась з її змістом, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ухвалі.

З матеріалів справи убачається, що заявник у своїй заяві від 24 листопада 2015 року зазначив підстави, з яких він, на його думку, підлягає звільненню від сплати судового збору, а саме п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Однак, вказана норма права не звільняє заявника від сплати судового збору і його посилання на вищезазначену статтю є помилковим.

Крім того, заявником не було усунуто інші недоліки позовної заяви, про які було зазначено в ухвалі суду пор залишення позову без руху.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідала вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України, та залишив вказану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Такі висновки судів є правильними та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Ухвала суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду постановлені з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

При цьому колегія суддів погоджується з судом і зазначає про те, що право на доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням, наприклад щодо прийнятності позовної заяви, оскільки воно врегульовано законом, переслідує легітимну мету та забезпечує пропорційність засобів і мети, що відповідає ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Об'єднанного Королівства; від 27 травня 2013 року ОСОБА_13 проти України»; від 26 липня 2007 року Станков проти Болгарії та інші).

З урахуванням викладеного та положення ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвали судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик