Номер провадження: 22-ц/785/507/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Парапана В.Ф.,

при секретарі Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» про спонукання до виконання зобовязання, за участі третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Північний»,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просив провести за власний рахунок періодичну повірку лічильника, встановленого у його квартирі, а також зобовязати провести перерахунок нарахованої плати за період з 1.04.2014 року за холодне водопостачання та водовідведення, провівши її у відповідність до показників лічильника. Свої вимоги позивача обґрунтовував наступним. Рішенням Одеської міської ради №1173 від 05.04.2007 року ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» визначене виконавцем послуг з постачання холодної води та водовідведення, а також з повірки квартирних засобів обліку споживання холодного та гарячого водопостачання. Я проживаю зі своєю сімєю в квартирі АДРЕСА_1. 12 лютого 2004 року в моїй квартирі були встановлені лічильники холодної та гарячої води, що оформлено актом №1181, за показниками яких я здійснюю оплату за водоспоживання. За цим актом лічильники води підлягали періодичній повірці в першому кварталі 2006 року. За ч. 2 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який є спеціальним Законом в сфері державного регулювання стосовно вимірювань, одиниць вимірювання та засобів вимірювальної техніки, періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

На думку позивача, оскільки ТОВ «Інфокс» взяло на себе обовязок надання послуг з водопостачання та водовідведення кожному, хто до нього звернеться, що відповідно до положень ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України свідчить про публічний характер договору надання зазначених послуг, відповідач повинний був в звязку зі спливом міжповірочного інтервалу провести періодичну повірку, у тому числі демонтаж, транспортування, і монтаж після такої повірки, встановленого в моїй квартирі лічильника холодної води.

25 січня 2011 року позивач звернувся на адресу ТОВ «Інфокс» до абонвідділу Суворовського району служби водозбут з нагадуванням про необхідність виконання відповідачем обовязку, визначеного законодавством, з проведення періодичної повірки лічильників води, встановлених в його квартирі, що було безпідставно проігноровано відповідачем. Замість виконання свого обовязку, структурний підрозділ відповідача в листі від 03.02.2011 року за вих. №47/78 відмовився від виконання періодичної повірки лічильників, що повязував з фактом невключення до житлово-комунального тарифу витрат на послугу з проведення повірки лічильників та обґрунтовував свою правову позицію нормами законодавства (Закони України «Про питну воду та питне водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги»), які не регламентують державне регулювання стосовно вимірювань, одиниць вимірювання та засобів вимірювальної техніки.

В подальшому бездіяльність відповідача в сукупності з незаконними діями призвели до порушення прав і законних інтересів позивача. Так, в липні поточного року з отриманого рахунку-повідомлення №6010 від 4.07.2014 року йому стало відомо, що ТОВ «Інфокс», починаючи з 01.04.2014 року, незаконно нарахував плату за водопостачання за нормативами (нормами) споживання без урахування показників лічильника холодної води, встановленого в його квартирі. Поряд з незаконним нарахуванням плати за холодне водоспоживання за нормами відповідачем здійснюється незаконне нарахування плати за послугу водовідведення також за нормами.

Представник відповідача у судове засідання зявився, проти позову заперечував з огляду на таке. До складу витрат на збут включаються витрати на періодичну повірку, опломбування, обслуговування та ремонт (включаючи демонтаж, транспортування і монтаж) засобів обліку води, які є власністю ліцензіата. Таким чином, до складу витрат ТОВ Інфокс, які включаються до тарифу на послуги водопостачання і водовідведення, включені виключно ті витрати, що пов'язані з повіркою, опломбуванням, обслуговуванням та ремонтом засобів обліку води, які є його власністю. Витрати, понесені ліцензіатом на повірку засобів обліку води, власниками яких є фізичні особи, тарифом не передбачені, а отже відповідач не повинен здійснювати повірку засобів обліку води, які є власністю споживача. Відповідно, обов'язок по повірці, обслуговувані, ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку, як й сплата витрат на такі дії, покладений вказаними нормативно-правовими актами саме на споживачів.

Представник відповідача вважав, що у п. 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення дійсно передбачається обов'язок виконавця послуг здійснювати періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку, але зазначена норма законодавства не реалізована на практиці, оскільки до складу тарифів, які діють на сьогоднішній день, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, не входить така складова, як витрати на проведення планових періодичних перевірок, обслуговування та ремонт квартирних засобів обліку холодної води, y тому числі і демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, розпломбування та опломбування.

Позивач в особі свого представника доповнив позовні вимоги, просив зобовязати відповідача провести перерахунок нарахованої оплати за стоки холодної води, вважаючи ці нарахування безпідставними.

Представник відповідача ці вимоги не визнав, просив у задоволенні позову в повному обсязі відмовити, вважаючи позов в цілому необґрунтованим; пояснила в судовому засіданні, що в разі покладення на відповідача обовязку з повірки лічильників його діяльність стане збитковою, тому ТОВ «Інфокс» здійснює повірку лише тих лічильників, які є у його власності. При цьому, відповідач не є виконавцем послуг, а є лише виробником, з огляду на це не уповноважений надавати ті послуги, на що уповноважений КП ЖКС «Північний».

Додатково представник відповідача пояснила, що житлово-експлуатаційна організація була зобовязана включити витрати на повірку до складу тарифу, а тому не несе відповідальності за таку бездіяльність третьої особи.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Північний» про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, у судове засідання не зявилися, про поважні причини неявки у судове засідання суд не повідомили.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Рішенням суду позов був задоволений частково. Було зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» за власний рахунок провести періодичну повірку шляхом здійснення демонтажу, транспортування та монтажу лічильника холодного водопостачання, встановленого в квартирі № 26 в будинку 56, корпус 4, по вул. Академіка Заболотного в м. Одесі, тип лічильника КВ1,5, заводський номер 355115, в порядок та спосіб, що не призведуть до обмеження або припинення централізованого холодного водопостачання у вказаній квартирі. Зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» провести перерахунок нарахованої, починаючи з 1.04.2014 року, плати за централізоване холодне водопостачання та водовідведення, обрахувавши її згідно з показниками лічильника холодного водопостачання, встановленого в квартирі № 26 в будинку 56, корпус 4, по вул. Академіка Заболотного в м. Одесі, тип лічильника КВ1,5, заводський номер 355115. Стягнуті судові витрати. В іншій частині позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Між сторонами виник та існує спір з приводу обліку та оплати за надання позивачу відповідачем послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення.

Згідно з актом № 1181 від 12.02.2004 року в квартирі № 26 в будинку 56, корпус 4, по вул. Академіка Заболотного в м. Одесі, що належить в тому числі позивачу, встановлено лічильник прилад обліку холодної води, тип лічильника КВ1,5, заводський номер 355115.

Позивач 25 січня 2011 року звернувся до відповідача через його філію «Інфоксводоканал» з листом, в якому просив здійснити періодичну повірку зазначеного приладу обліку.

Листом 47/75 від 3.02.2011 року відповідача ТОВ «Інфокс» позивачу відмовлено в здійсненні періодичної повірки за рахунок підприємства.

Позивач звернувся з таким листом повторно 15 серпня 2014 року, втім, згідно з відповіддю №Т-116 від 8.09.2014 року вимоги позивача залишилися не задоволеними.

Відповідно до рахунків на оплату комунальних послуг, нарахування належних до сплати сум відвідачу здійснювалося без врахування показань засобів обліку (а.с. 11, 12 та ін.).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно з частиною 3 статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції Закону від 15 червня 2004 року №1765-IV ) порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Відповідно до частини 3 пункту 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 , періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

За пунктом 1 цих Правил від 21 липня 2005 року № 630 , виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг.

За пунктом 11.2.1. Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 5 липня 1995 року № 30, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 21 липня 1995 року за № 231/767, періодична повірка, обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж лічильників води (що перебувають у власності фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності), результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиту для побутових потреб воду, здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з водопостачання (пункт 11.2.1 в редакції наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 04.01.2005 року № 2).

Отже, в чинному законодавстві міститься норма, за якою періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

В частині вирішення питання про виконавця житлово-комунальних послуг, суд правильно врахував рішення Одеської міської ради №1173-V від 05.04.2007 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Одеса». Згідно з пунктом 1 цього рішення, визначено виконавцями послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Одеси підприємства та організації, незалежно від форм їх власності та підпорядкування, що виробляють чи постачають комунальні послуги для потреб споживачів, а саме:

- з постачання холодної води та водовідведення підприємства, які здійснюють централізоване питне водопостачання та водовідведення;

- з повірки квартирних засобів обліку споживання холодного та гарячого водопостачання підприємства, що надають послуги з холодного та гарячого водопостачання в м. Одесі.

За статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Обидві сторони визнали у судовому засіданні, що між ними існують договірні відносини: з тією лише різницею, що, на думку представника відповідача, позивач ухиляється від підписання договору у письмовому вигляді. Проте, це не стало перешкодою для відповідача отримувати оплату від позивача за надані послуги, оформили особовий рахунок щодо обліку та обрахування оплати, а так само для встановлення засобу обліку у квартирі позивача тощо.

Враховуючи, що між сторонами існують договірні відносини з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення, розрахункові відносини з оплати за надані послуги, рішенням міської ради відповідача визначено саме в такому статусі, суд обґрунтовано визнав відповідача саме виконавцем зазначених житлово-комунальних послуг.

Між сторонами фактично існують договірні відносини з договору з надання послуг з постачання холодної води та водовідведення. Виходячи з монопольного статусу постачальника та характеру й правової природи надаваних послуг, зазначений договір є публічним.

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

За частиною 5 статті 633 ЦК України, актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

До числа таких актів законодавства необхідно віднести, зокрема, положення Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 року № 933) , згідно з підпунктом 10 пункту 16 якого споживач має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт квартирних засобів обліку, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

В частині визначення статусу та обовязковості умов наведеного Типового договору, суд має застосувати правило частини 4 статті 179 Господарського кодексу України, згідно з яким при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Таким чином, ТОВ «ІНФОКС» в договорі про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення не вправі змінити умови відповідного типового договору щодо позбавлення позивача права вимагати від відповідача здійснення періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

В силу наведеним норм права, беручи до уваги, що позивач є споживачем, в силу чого користується перевагами такого свого статусу, відповідач не є вільним у визначенні умов договору з такими споживачами та не вправі відступати, зокрема, від таких умов чинного законодавства, а так само й від умов Типового договору, чим погіршуватиметься статус отримувачів комунальних послуг, зокрема, й позивача.

Виходячи з конструкції наведеної норми права, суд вважав, що визначеному субєктивному права управомоченої сторони (позивача) відповідає певний обовязок зобовязаної сторони у таких договірних відносинах як протилежної сторони за договором. Цією зобовязаною стороною є відповідач як виконавець та виконавець (надавач) наведених послуг.

Наведені висновки додатково підкріплюються закріпленим в частині 2 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правилом, за яким споживач має право на укладення договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, повірку, а також заміну або ремонт санітарно-технічних приладів, пристроїв, обладнання та засобів обліку, що вийшли з ладу.

Таким чином відсутність підписаного сторонами окремого договору не може свідчити про відсутність договірних відносин. Як зазначено, це заперечується й наданням ТОВ «ІНФОКС» послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення позивачу, й наявністю розрахункових відносин між сторонами, в тому числі, наявністю особового рахунку позивача в облікових документах відповідача, й прийняття відповідачем від позивача платежів, тощо. З огляду на наведене, суд правильно критично оцінив посилання представника відповідача на факт непідписання (так само й ухилення від цього) позивачем окремого договору з ТОВ «ІНФОКС», оскільки за всіма обставинами справи договірний характер відносин між сторонами є незаперечним.

Виходячи з конструкції та змісту наведених в цьому рішенні нормативних актів, саме позивач вправі вимагати повірки засобів обліку, що поскладає на протилежну сторону виконавця обовязок задовольнити такий субєктивний інтерес споживача.

Суд вірно критично поставився до заперечень представника відповідача проти позову в частині посилань на збитковість такої діяльності з повірки засобів обліку. Суд має виходити з того, що відповідач є субєктом підприємницької діяльності, здійснення якої має на меті отримання прибутку, наявність чи відсутність якого залежить від економічних результатів діяльності такої організації, вправності її діяльності. З врахуванням цього, прибутковість чи збитковість діяльності підприємця не можуть впливати на перелік та склад обовязків субєкта такої діяльності, а так само не може бути підставою для звільнення відповідача від виконання тих обовязків, що покладені на нього в силу норм чинного законодавства та особливостей публічного договору, укладеного з позивачем, а також бути підставою для втрати чи позбавлення позивачем тих бо інших прав.

Аргументи позивача не можуть бути спростованими й в силу того, що витрати з повірки засобів обліку не включено в тариф, що затверджено в установленому порядку. Прорахунки комерційної діяльності відповідача не створюють для нього жодних прав, а так само не може слугувати підставою для позбавлення позивача як споживача послуг тих прав, що закріплено за ним чинним законодавством.

Щодо належного складу учасників то суд правильно зазначив, що сторони мають керуватися тим, що філія не є особою, не є самостійним учасником цивільних відносин, з огляду на що не має окремої від юридичної особи, структурним підрозділом якої вона є, правосубєктності. З огляду на це, суд не вправі формулювати рішення з наділенням філії статусом особи та визначенням будь-яких прав та обовязків. За правилом статті 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач; позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Щодо вирішення позовних вимог в частині зобовязання відповідача здійснити перерахунок оплати за відведення гарячої води рішення суду ніким не оскаржувалось.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Посилання апелянта на судові прецеденти з розгляду аналогічних справ не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, так як в наданих для вивчення судових рішеннях було чітко зазначено про укладання конкретних договорів із споживачами про надання послуг з постачання холодної води й водовідведення, водовідведення гарячої води, в конкретних пунктах яких зазначено про те, що саме П І Б зобовязаний здійснювати повірку квартирних засобів обліку. Конкретний Договір саме з ОСОБА_2 укладений не був. Положення цих договорів не відповідають наведеним вище вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» як на час виникнення правовідносин між сторонами, так і на час розгляду справи апеляційним судом, після зміни деяких положень законодавства з приводу повірки засобів вимірювальної техніки.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи і докази не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ»відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

ОСОБА_5