Справа № 761/8446/16-ц
Провадження № 2/761/4175/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарі: Лазоришинець К.М., Кріт І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Шевченківський районний відділ ДМС України у м.Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_1 (Позивач-1), ОСОБА_2 (Позивач-2) звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (Відповідач), згідно якого просять визнати Відповідача - ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачі мотивують тим, що їх на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2. У вказаній квартирі зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 та син - ОСОБА_3 В березні 1992 року Відповідач переїхав до міста Санкт-Петербург у зв'язку із навчанням у військово-морському училищі ім. М.В. Фрунзе. З того часу Відповідач проживає на території Російської Федерації у кв.АДРЕСА_2 ОСОБА_3 не проживає, не має в ній власних речей та не веде власного господарства, обов'язки по сплаті комунальних послуг відповідач не виконує, відтак останній втратив право на користування вказаною квартирою, на прохання виписатись з квартири в добровільному порядку, він відмовився.

У судовому засіданні Позивачка1 - ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представники Позивача1 та Позивача2 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 позовні вимоги також підтримали та просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивачів проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Судом встановлено, що Позивачам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 03.02.1994р., виданим Відділом приватизації державної адміністрації Шевченківського району згідно з розпорядженням (наказом) від 02.02.1994р. № 6396 (а.с.5).

Згідно Довідки Форма 3 № 8336 від 25.11.2015р. (а.с.4) та Довідки № 10/04-1750 від 08.07.2016р. (а.с.49) в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник) та ОСОБА_3 (син).

Згідно Акту від 27.11.2015р., складеного сусідами Позивачів: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, встановлено, що у кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_3 не проживає більше року, власних речей в квартирі не має, власного господарства не веде (а.с.3).

Окрім того, встановлюючи обставини справи та досліджуючи матеріали, судом за клопотанням сторони позивачів у судовому засіданні були допитані як свідки: ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що проживає на третьому поверсі в будинку АДРЕСА_1. Свідок зазначив, що особисто знайомий з родиною ОСОБА_3 з моменту заселення в квартиру в 1974р., ОСОБА_3 ходив в школу, в училище, потім пішов в армію, як відомо свідку, в 1990-х роках Відповідач виїхав на військову службу в Росію. З того часу бачив Відповідача декілька разів, коли той приїжджав у відпустку, в останнє бачив ОСОБА_3 років 10 тому. Свідок зазначив, що часто буває в квартирі Позивачів на святах, днях народженнях тощо, ОСОБА_3 в квартирі не бачив.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що сторони по справі є її сусідами з 1974 року. Зазначила, що сина ОСОБА_10 не бачила років 30, як їй відомо останній не проживає в квартирі з 1990 року, навчався та проживає десь в Росії.

Позивачі зазначили, що Відповідач в березні 1992р. переїхав до міста Санкт-Петербург у зв'язку із навчанням у військово-морському училищі ім.М.В.Фрунзе. З того часу Відповідач проживає на території Російської Федерації, на підтвердження чого надали відповідні довідки (а.с.6-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57-60, 64, 74, 76, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294,296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Шевченківський районний відділ ДМС України у м.Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків або після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя: