Справа № 525/879/16-ц
Провадження № 2/525/311/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що поданий його представником за довіреністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району, третя особа Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на 1/3 частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що після смерті його рідної сестри, громадянки ОСОБА_4, яка померла 19.03.2014 року, останнім місцем проживання якого було с. Кравченки Великобагачанського району Полтавської області, відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частки приватизованої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,39 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області. Вказану земельну ділянку ОСОБА_4 успадкувала після смерті її батька ОСОБА_5, який помер 10.04.2006 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.2007 року, але за життя виготовити та зареєструвати у встановленому законодавством порядку правовстановлюючий документ на себе остання не встигла. Місцем відкриття спадщини відповідно до ст.1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця, тобто с. Кравченки Великобагачанського району Полтавської області.

Позивач вказує, що він є спадкоємцем за законом на вказану спадщину після смерті сестри ОСОБА_4, який на день відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем та вели спільне господарство. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає.

Позивач вказує, що у встановлений законодавством строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

В звязку з тим, що правовстановлюючий документ (державний акт на право власності) на вищевказану частину земельну ділянку не був виготовлений та зареєстрований у встановленому законодавством порядку, нотаріус відмовив позивачу ОСОБА_1 в оформленні права власності на вищевказану спадщину. Тобто, на сьогодні у позивача немає правовстановлюючого документа на спадкове майно і альтернативного шляху отримати спадковий документ окрім суду немає, тому він змушений звернутись до суду.

Усунути зазначені недоліки в позасудовому порядку в даний час не можливо, так як відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється з моменту її смерті.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати в порядку спадкування за законом після померлої 19.03.2014 року ОСОБА_4 за ним, як за рідним братом померлої право власності на 1/3 частку приватизованої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,39 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВЕР №086013 від 11.06.2007 року.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали заяви про розгляд справи в порядку ст.158 ЦПК України, підтримання позовних вимог та просили задовольнити позов про визнання права власності на 1/3 частку земельної ділянки в порядку спадкування (а.с.а.с.39,50).

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання не зявився, від даної сільської ради надійшла заява про визнання позову в повному обсязі та про розгляд справи у відсутність представника сільської ради (а.с.29).

В судове засідання представник Відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області не зявився, Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області належним чином рекомендованим листом з повідомленням повідомлявся про день та час розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило (а.с.48).

Суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні 05.10.2016 року у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, що поданий його представником за довіреністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району, третя особа Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на 1/3 частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що мати позивача у справі ОСОБА_1 ОСОБА_6 (а.с.9), постійним місцем реєстрації та проживання якої було с. Кравченки Великобагачанського району Полтавської області, померла 21.06.1956 року, про що ОСОБА_3 сільською радою Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.4).

Сестра позивача у справі ОСОБА_1 ОСОБА_4 (а.с.8,9), постійним місцем реєстрації та проживання якої було с. Кравченки Великобагачанського району Полтавської області, померла 19.03.2014 року, про що виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.5).

З довідки, виданої виконкомом ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району 19.09.2016 року вбачається, що згідно записів погосподарської книги №1 за 2006-2010 роки, особовий рахунок №35 та погосподарської книги №1 за 2011-2015 року, номер обєкту погосподарського обліку 0064-1, ОСОБА_4 Василівна1954 р.н. до дня своєї смерті 19.03.2014 року була зареєстрована та фактично проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 в складі сімї: батько ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер 10.04.2006 року; брат ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, не родичка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.49).

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, реєстровий №329, вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_5, який помер 10.04.2006 року, є на 1/3 (одну третю) частку спадкового майна його дочка ОСОБА_4. Спадкове майно, на яке в указаній частці видано це свідоцтво, складається з приватизованої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,39 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с.а.с.6,7).

З листа відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області №01-03-21/302 від 06.07.2016 року вбачається, що державний акт на гр. ОСОБА_4 на 1/3 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :00:004:0098, що знаходиться на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, не реєструвався та не видавався (а.с.10).

З інформації про грошову оцінку земельної ділянки №01-04-02/112 від 18.03.2016 року виданої відділом Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області вбачається, що грошова оцінка земельної ділянки земельної частки (паю) по бувшому КСП «Маяк» на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області відповідно до розпорядження голови Великобагачанської РДА №392 від 12.10.2004 року становить 40646,30 гривень з коефіцієнтом індексації 2,465. Станом на 18 березня 2016 року становить: рілля 138881 грн. 41 коп. з урахованими коефіцієнтами індексації 4,7964 та 1,756. Загальна грошова оцінка земельної ділянки складає 138881,41 грн. (а.с.11).

Виконуюча обовязки в порядку заміщення завідувача Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області, державний нотаріус Решетилівської державної нотаріальної контори Полтавської області ОСОБА_9 постановою від 13.10.2014 року відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частки приватизованої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,39 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області після померлої 19.03.2014 року ОСОБА_4, оскільки відсутній правовстановлюючий документ державний акт (а.с.12).

З повідомлення виконуючої обовязки в порядку заміщення завідувача Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області, державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори Полтавської області ОСОБА_9 №01-09/661 від 08.09.2016 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що після померлої 19.03.2014 року ОСОБА_4, останнім постійним місцем проживання якої було с. Кравченки Великобагачанського району Полтавської області, відкрита спадкова справа №23/2014. 21.03.2014 року заяву про прийняття спадщини за законом подав брат померлої ОСОБА_1 Заповіт від імені ОСОБА_4 Великобагачанською ДНК не посвідчувався. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Відсутні претензії кредиторів (а.с.а.с.30-38). Отже, позивач ОСОБА_1, як рідний брат померлої ОСОБА_4, є спадкоємцем другої черги за законом (ст.1262 ЦК України) після смерті його сестри ОСОБА_4, при цьому, він в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4, що підтверджується довідкою виконкому ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району 19.09.2016 року за №02-10/335.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємець другої черги за законом після померлої ОСОБА_4 ОСОБА_1, який у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті сестри ОСОБА_4, але у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа державного акта на право приватної власності на належну ОСОБА_4 1/3 частку приватизованої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,39 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, яким при житті посвідчувалось її право власності на неї та який позивач повинен подати нотаріусу для видачі ним позивачу свідоцтва про право на спадщину, не може в даний час отримати свідоцтво про право на спадщину (1/3 частку приватизованої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,39 га), яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, що належала померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВЕР №086013 від 11.06.2007 року.

В контексті розгляду даного позову та заявлених позовних вимог суд відмічає наступне. Відповідно до підпункту 9 п.21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 року (із змінами та доповненнями, у редакції, що діяла станом на 19.03.2014 року), у разі проведення державної реєстрації виникнення права власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про право власності та субєктів цього права такі відомості, зокрема, розмір частки у праві спільної часткової власності (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності). Тому, у разі подання особою заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) з документом, що підтверджує виникнення права власності на підставі рішення суду, в якому зазначено лише розмір (площу) земельних ділянок у праві спільної часткової власності без визначення розміру частки у праві спільної власності, особі буде відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на земельні ділянки.

Також, в контексті звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права в порядку спадкування за заповітом, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_10 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для визнання в порядку спадкування за законом після померлої 19.03.2014 року ОСОБА_4 за ОСОБА_1, як за рідним братом (спадкоємець другої черги) померлої права власності на 1/3 частку приватизованої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,39 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВЕР №086013 від 11.06.2007 року.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, є підстави для задоволення позову ОСОБА_1, що поданий його представником за довіреністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району, третя особа Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на 1/3 частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,1216-1218,1262,1268,1297 ЦК України, ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ст.ст.3,10,11,60,174,179,197,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В порядку спадкування за законом після померлої 19.03.2014 року ОСОБА_4, останнім постійним місцем проживання якої було с. Кравченки Великобагачанського району Полтавської області, визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_4, право власності на 1/3 (одну третю) частку приватизованої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,39 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВЕР №086013 від 11.06.2007 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя