У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року позовну заяву задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і встановлено їх в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що рішення є незаконним та необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки матеріальному становищу платника аліментів, оскільки на даний час відповідач є безробітним, має мінливий, нерегулярний дохід та не займається підприємницькою діяльністю, як зазначала в позові позивачка.

Стверджує, що позивачка намагається ввести суд в оману, оскільки не є безробітною, працює неофіційно та отримує заробітну плату.

Доводить, що судом не було досліджено матеріальний стан позивачки до розгляду вказаної цивільної справи та як цей матеріальний стан змінився з моменту прийняття попереднього рішення суду від 07.03.2013 року про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 450 грн щомісячно.

Також вказує, що позивачка не надала суду жодних обгрунтованих, належних та допустимих доказів, які свідчать про покращення фінансового становища платника аліментів.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У запереченні на апеляційну скаргу, ОСОБА_5 просить відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення без змін.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність судового рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка перебуває на обліку як безробітна і будь-яких коштів не отримує, тобто на час розгляду справи змінився її матеріальний стан. Тому, враховуючи вимоги розумності та справедливості, слід збільшити розмір аліментів, встановивши їх в розмірі 600 грн щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 157781, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області 15.12.2011 року (а.с.6).

Згідно з рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 06.03.2013 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 450 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4-5).

З довідки № 1423 від 22.08.2016 року, виданої Костопільським районним центром зайнятості, вбачається, що позивачка перебуває на обліку як безробітна з 19 липня 2016 року (а.с. 24).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

З аналізу наведених норм слідує, що батьки мають рівні права та обов'язки відносно дітей і повинні забезпечити дитині хоча б прожитковий мінімум.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Крім того, однією із загальних засад регулювання сімейних відносин є рівність прав та обов»язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім»ї (ч.6 ст.7 СК України), а також рівність прав та обов»язків батьків щодо дитини (ст.141 СК України), якою визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

Згідно із ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» на дітей віком до 6 років з 1 травня встановлений у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року 1228 гривень.

Враховуючи, що відповідач є працездатним, не має на утриманні інших осіб та зобов»язаний утримувати дитину на рівні, достатньому для її соціального розвитку, а також те, що обов»язок утримувати дитину мають нести як батько, так і мати, висновок суду щодо розміру стягнутих аліментів, який фактично відповідає половині розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, є правильним.

Даний розмір аліментів не є значним, не ставить відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

Судом першої інстанції також враховано, що з 2013 року (моменту присудження з відповідача аліментів) дитина підросла і витрати на її утримання істотно збільшилися, а з врахуванням того, що визначений судовим рішенням розмір аліментів на даний час є незначний та зменшилась купівельна спроможність присудженої суми, колегія суддів погоджується з висновком суду про погіршення майнового стану одержувача аліментів, що позбавляє можливості її забезпечити належне утримання дитини і є підставою для збільшення розміру аліментів.

Посилання апелянта на те, що він є безробітним не є підставою для звільнення його від обов'язку сплати аліментів в належному розмірі. З матеріалів справи, вбачається, що він є молодою, працездатною особою, а, отже, в змозі надавати принаймні половину від мінімального забезпечення своїй дитині.

Крім того, той факт, що на сьогодні у позивачки виникли й інші статті видатків на дитину (окрім харчування, купівлі одягу) відвідування оздоровчих та розвиваючих гуртків, лікувальної гімнастики, дитячого садка, купівля дошкільних підручників, лікування, які потребують додаткових витрат, то згідно із ст.182 СК України не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки такі вимоги мають вирішуватися шляхом пред'явлення позову до батька дитини про стягнення додаткових витрат на дитину відповідно до ст. 185 СК України.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і встановлення їх в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: С.В. Хилевич

ОСОБА_3