Провадження № 2/127/6206/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сервісного центру МВС України у Вінницькій області про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 сервісного центру МВС України у Вінницькій області про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.09.2016 року позивач звернувся із відповідною заявою до відповідача про здійснення реєстрації автомобільного причіпа ТОМ 650, № рами 0275, оранжевого кольору, 1991 року випуску, який був придбаний позивачем у Виробничого обєднання 18 Державний підшипниковий завод (18 ДПЗ) через спеціалізований магазин 08.07.1991 року. Позивачем було надано відповідачу оригінали платіжних документів, що підтверджують факт купівлі-продажу вказаного автомобільного причіпу, а саме: квитанція до прибуткового касового ордеру №1876 від 08.07.1991 року про сплату позивачем 18 ДПЗ вартості автопричіпу на суму 1 743 крб. 26 коп.; пропуск-накладна №598 на відпуск вказаного автопричіпу; акт прийому-передачі автопричіпу від 18 ДПЗ позивачу.

Даний автопричіп (новий) був проданий 18 ДПЗ позивачу в рахунок виплати заробітної плати, оскільки позивач на той час перебував у трудових відносинах з даним підприємством.

У позивача до даного часу не було потреби використовувати автопричіп, також на автомобілі позивача був відсутній пристрій для буксировки (фаркоп), що унеможливлювало реєстрацію вказаного автопричіпу та відповідно його експлуатацію.

На даний час позивач знаходиться на пенсії, встановив пристрій для буксировки автопричіпа на власний автомобіль та має намір використовувати автопричіп за призначенням, реалізувавши таким чином законне право власності на вказане майно.

Проте, розглянувши заяву позивача, відповідач 02.09.2016 року надав довідку №16-9 про відмову в реєстрації транспортного засобу з причини відсутності документів, що підтверджують правомірність транспортних засобів, їх складови частин, що мають ідентифікаційні номери.

А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на автомобільний причіп ТОМ 650, № рами 0275, оранжевого кольору, 1991 року випуску; зобовязати відповідача здійснити державну реєстрацію вказаного транспортного засобу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 08.07.1991 року позивач через спеціалізований магазин придбав у Виробничого обєднання 18 Державний підшипниковий завод (18 ДПЗ) причіп ТОМ 650, № рами 0275, оранжевого кольору, 1991 року випуску, що підтверджується оригіналами платіжних документів, а саме: квитанцією до прибуткового касового ордеру №1876 від 08.07.1991 року про сплату позивачем 18 ДПЗ вартості автопричіпу на суму 1 743 крб. 26 коп. (а.с.5); пропуском-накладною №598 на відпуск вказаного автопричіпу (а.с.6); акт прийому-передачі автопричіпу від 18 ДПЗ позивачу (а.с.7).

Як стверджував позивач в судовому засіданні даний автопричіп (новий) був проданий 18 ДПЗ позивачу в рахунок виплати заробітної плати, оскільки позивач на той час перебував у трудових відносинах з даним підприємством.

Проте, 02.09.2016 року відповідач відмовив позивачу в реєстрації транспортного засобу у звязку з відсутністю документів, що підтверджують правомочність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номера на підставі п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації, зняття з обілку автомобіля, а також інших транспортних засобів», про що свідчить довідка ОСОБА_3 сервісного центру МВС України у Вінницькій області №16-9 від 01.09.2016 року (а.с.8).

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року №1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність

конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у

присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають субєкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких субєктів уповноваженою особою і скріплені печаткою (за її наявності); договір комісії між власником транспортного засобу і субєктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий субєкт господарювання, які підписані від імені субєкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), - у разі продажу транспортних засобів субєктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

А тому, дійсно, у позивача відсутні документи, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, передбачені п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388. Разом з тим, суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено факт укладення договору купівлі-продажу автомобільного причіпу ТОМ 650, № рами 0275, оранжевого кольору, 1991 року випуску, між позивачем та виробничим обєднанням 18 Державний підшипниковий завод, що підтверджується належними та допустимими доказами, які на момент укладення договору між сторонами, а саме 08.07.1991 року, були підставою для здійснення державної реєстрації транспортного засобу.

Більше того, згідо висновку експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №2/11/5036 від 02.09.2016 року встановлено, що номер рами (шасі) 0275, наданого на дослідження транспортного засобу ТОМ 650, не змінювався (а.с.9).

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

А тому, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на автомобільний причіп ТОМ 650, № рами 0275, оранжевого кольору, 1991 року випуску, задовольнивши позов в цій частині.

В той час, як в задоволенні позовних вимог позивача щодо зобовязання відповідача здійснити державну реєстрацію вказаного транспортного засобу суд вважає за можливе відмовити, оскільки дане рішення суду, яким визнано за позивачем право власності на спірний автомобіль, є підставою для здійснення відповідачем державної реєстрації останнього.

Судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 316, 328 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на автомобільний причіп ТОМ 650, № рами 0275, оранжевого кольору, 1991 року випуску.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: