Ухвала

іменем україни

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Запорізького колективного будівельного управління «Машбуд», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Знам'янський меблевий комбінат», Товариство з обмеженою відповідальністю «Багіра», Комунальне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання договору дійсним та за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Знам'янський меблевий комбінат» до ОСОБА_4, Запорізького колективного будівельного управління «Машбуд» про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2004 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 лютого 2003 року № 2-НФ, укладеного між ним та Запорізьким колективним будівельним управлінням «Машбуд» (далі - ЗБКУ «Машбуд»), він набув право власності на адміністративну будівлю «А-3» й замощення 1, що розташовані на земельній ділянці, загальною площею 0,2412 га, за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, згідно із договором купівлі-продажу від 17 лютого 2003 року № 21-НФ він набув право власності на цілісний майновий комплекс незавершеного будівництва виробничої бази, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та розміщений на земельній ділянці, загальна площа якої за договором оренди земельної ділянки від 11 вересня 2002 року, укладеним між Виконавчим комітетом Запорізької міської ради та ЗКБУ «Машбуд», складає 0,6683 га. Сторони домовилися про всі істотні умови зазначених договорів, вони частково виконані шляхом передачі відповідачем у власність позивача за актами приймання-передачі від 19 лютого 2003 року нерухомого майна, яке є предметом купівлі-продажу за цими договорами, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення зазначених договорів, у зв'язку із чим позивач просив визнати їх дійсними.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 липня 2013 року, позов ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 липня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У подальшому позивач звернувся до суду із заявою про залишення позову без розгляду в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу від 17 лютого 2003 року № 21-НФ нерухомого майна - цілісного майнового комплексу незавершеного будівництва виробничої бази, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, розміщеного на земельній ділянці площею 0,6683 га, укладеного між Виконавчим комітетом Запорізької міської ради та ЗКБУ «Машбуд», яка була задоволена судом. Після цього Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ «Знам'янський меблевий комбінат») подало до суду позов про визнання недійснимдоговору купівлі-продажу адміністративної будівлі «А-3» й замощення 1, розташовані на земельній ділянці, загальною площею 0,2412 га, за адресою: АДРЕСА_1, від 17 лютого 2003 року № 20-НФ, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що на момент підписання договору ЗКБУ «Машбуд» не було власником нерухомого майна і не мало права на його відчуження.

Останнім рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04 травня 2016 року, у задоволенні позовів ОСОБА_4 та ТОВ «Знам'янський меблевий комбінат» відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні указаних позовів, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог.

На обґрунтування такого висновку суд виходив із того, що згідно з матеріалами справи право власності на будівлю літ. «А-3», розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано з 12 травня 2004 року і до теперішнього часу значиться за ТОВ «Багіра».

Право власності чи користування земельною ділянкою не переоформлено, відповідно до державного акта серії НОМЕР_1 на право власності на землю земельна ділянка по АДРЕСА_1 на праві постійного користування належить ЗКБУ «Машбуд».

Установлено, що ухвалою господарського суду Вінницької області від 27 грудня 2012 року у справі № 5/186-07 затверджено мирову угоду, за змістом якої право власності на будівлю літ. «А-3», розташовану за адресою: АДРЕСА_1, перейшло до ТОВ «Знам'янський меблевий комбінат».

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 338 ЦПК України правильно врахував висновки і мотиви ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року, з яких скасовано попередні рішення у цій справі, зокрема, висновок щодо правомірності правочину від 29 серпня 2002 року, на підставі якого припинилося право власності ЗКБУ «Машбуд» на будівлю літ. «А-3», розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та що власником цієї будівлі є ТОВ «Знамянський меблевий комбінат».

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ЗКБУ «Машбуд» не було власником будівлі літ. «А-3», розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на момент підписання із позивачем договору купівлі-продажу від 17 лютого 2003 року № 20-НФ та акта приймання-передачі вказаної будівлі від 19 лютого 2003 року, тому не мало права на продаж цього майна позивачу.

За таких обставин та з підстав, передбачених ст. 225 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якою право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи про застосування судами до спірних правовідносин норм матеріального права, які не підлягають застосуванню, висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

О.М.Ситнік