АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

Мараєвої Н.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду до відповідача ОСОБА_2 з позовними вимогами, з урахуванням уточнень просив їх задовольнити, мотивуючи тим, що 28 січня 2009 року між його матір'ю ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір найму квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року його мати померла, після її смерті право власності на зазначену квартиру перейшло до нього згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 12 травня 2011 року. Позивач зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача з приводу звільнення ним квартири, однак останній на дані звернення не реагував, не допускає до квартири представника для перевірки стану збереження квартири та повідомив, що змінив замки. 30 червня 2015 року, 16 серпня 2015 року та 26 серпня 2015 року позивач направляв на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору найму, оскільки він має намір проживати у спірній квартирі, так як не має іншого житла. Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором найму житла не виконує, не сплачує орендну плату, починаючи з лютого 2015 року, перешкоджає укладенню договорів з постачальниками послуг, відмовляється надати представнику позивача доступ до квартири, при цьому змінив без попередження власника квартири замки, позивач просив розірвати договір найму квартири від 28 січня 2009 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь кошти у розмірі 3 900 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні та розпорядженні кватирою шляхом виселення ОСОБА_2, зняти відповідача з реєстраційного обліку за спірною адресою.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року позов задоволено частково. Розірвано договір найму квартири від 28 січня 2009 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 3 900 грн. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та в позові відмовити повністю, мотивуючи тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема зазначив, що укладений договір є безстроковим, ним сплачується орендна плата навіть в більшому розмірі, ніж передбачено договором, ніяких повідомлень про розірвання договору він не отримував.

В суді апеляційної інстанції апелянт підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 січня 2009 року між ОСОБА_4 - матір'ю позивача - та ОСОБА_2 було укладено договір найму квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла (а.с. 10).

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори від 12.05.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4-969, спадкоємцем майна ОСОБА_4, а саме: квартири АДРЕСА_1, став ОСОБА_3 (а.с. 99-100).

Судом встановлено, що між сторонами договір найму не переукладався, з травня 2011 року сторони продовжували виконувати договір найму, укладений спадкодавцем.

Пунктом 4 договору найму передбачено, що наймодавець має право в присутності наймача перевіряти стан збереження квартири.

Підпунктом 4 пункту 5 визначено, що наймач зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вносити плату за користування житлом, плату за житлово-комунальні послуги, за електроенергію, за телекомунікаційні послуги і за надання послуг кабельного телебачення.

Згідно п. 7 Договору за користування житлом наймач вносить щомісячну плату в розмірі 300 грн.

Пунктом 10 договору найму квартири передбачено, що договір найму може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен повідомити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за 2 місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 червня 2015 року, 26 серпня 2015 року позивачем направлялися на адресу орендованого місця проживання орендаря ОСОБА_2 повідомлення про розірвання договору найму, оскільки ОСОБА_3 має намір проживати у спірній квартирі, так як не має іншого житла ( а.с. 12-17).

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання договору найму, виселення відповідача та стягнення з нього заборгованості по орендній платі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач не виконував умови договору, не сплачував орендну плату більше шести місяців, а тому підлягав виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ч.2 п.1 ст. 825 ЦК України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази.

Відповідно до ст.. 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду , без надання їм іншого житла.

Судом встановлено, що відповідач більше шести місяців орендну плату, передбачену договором найму, який був пролонгований після смерті орендодавця, не сплачував, був попереджений орендодавцем за два місяці до виселення про розірвання договору оренди, а тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про розірвання договору оренди та виселення відповідача із спірної квартири.

Посилання відповідача на те, що він передавав представнику позивача кошти в доларах США за оренду квартири, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки представник відповідача ці обставини не підтвердив в судовому засіданні, сторони по справі новий договір не укладали , тому за що передавалися кошти відповідачем представнику позивача в зазначених сумах відповідачем не доведено.

Судом першої інстанції правомірно, на думку колегії суддів, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі , починаючи з лютого 2015 року по час постановлення рішення по березень 2016 року в розмірі 3 900 грн, виходячи із визначеної договором оренди щомісячного розміру орендної плати 300 грн.

Визнаючи відповідача таким, що втратив право користування житловою площею, суд першої інстанції не зазначив правових підстав, з яких він задовольнив таку вимогу позивача.

Судом встановлено, що відповідач мав право на користування орендованою квартирою на підставі цивільно-правової угоди, а не як член сім'ї власника житла. Оскільки в разі розірвання договору оренди відповідача було виселено із квартири без надання іншого жилого приміщення, то підстав для визнання його таким, що втратив право користування житлом немає, а тому в цій частині апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду -скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею.

В решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 2 березня 2016 року в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловою площею скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення , яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

В решті рішення Подільського районного суду м.Києва від 2 березня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :