Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/3022/15-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 27 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Якухно О.М., Коломієць О.С.

з участю секретаря судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа Відділ Державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ПАТ "Дельта Банк" звернулось до суду із даним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначило, що 15 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого надано кредит у сумі 96000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних та кінцевим строком повернення 15 липня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між банком та ОСОБА_1 15 липня 2008 року укладений Договір іпотеки №15286, за яким передано в іпотеку Банку нежитлову будівлю, кафе-бар загальною площею 93,2 кв.м, яка розташована на неприватизованій земельній ділянці за адресою м.Новоград-Волинський, вул.50 років Жовтня, 62-Б, що належить іпотекодавцю на праві власності за договором купівлі-продажу.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених договором, було відступлено право вимоги за зазначеним вище кредитним та забезпечувальним договорами, внаслідок чого відбулася заміна кредитора і ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги.

У звязку із неналежним виконання умов зазначеного кредитного договору станом на 09.07.2015 року утворилася заборгованість у сумі 4765485,95 грн., в рахунок погашення якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк» та стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що дане рішення винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд 1-ї інстанції виходив із того, що позивачем порушений порядок позасудового врегулювання спору, передбачений договором та ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або факоном. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що що 15 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого надано кредит у сумі 96000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних та кінцевим строком повернення 15 липня 2015 року (п.1.1, 1.2.2 договору а.с. 6,7).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за названим договором між банком та ОСОБА_1 15 липня 2008 року укладений Договір іпотеки №15286, за яким передано в іпотеку Банку нежитлову будівлю, кафе-бар загальною площею 93,2 кв.м, яка розташована на неприватизованій земельній ділянці за адресою м.Новоград-Волинський, вул.50 років Жовтня, 62Б, що належить іпотекодавцю на праві власності за договором купівлі-продажу.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених договором, відступлено право вимоги за зазначеним вище кредитним та забезпечувальним договорами, внаслідок чого відбулася заміна кредитора і ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги.

У звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 09.07.2015 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 4765485,95 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 2033961,95 грн.; сума заборгованості за відсотками 2195035,83 грн.; пеня 501427,73 грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу 9938,53 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 25121,91 грн.

У відповідності до ст.7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною 1 ст.12 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч.1 ст.33 вищезгаданого Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 36 того ж Закону передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з тексту договору іпотеки, укладеного сторонами (а.с. 25), даний договір містить розділ «5. Застереження про задоволення вимог іпотеко держателя», в якому чітко зазначено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: 5.2.1 Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.2.1 договору іпотеки).

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Таким чином, між сторонами існує позасудова домовленість про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді відповідного застереження в іпотечному договорі (розділ 5 договору іпотеки), а спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, обраний позивачем, відноситься до інструментів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про безпідставність заявленого позивачем позову.

Так, висновки суду 1-ї інстанції узгоджуються із розясненнями, викладеними у постанові Верховного Суду України № 6-1851цс15 від 30.03.2016 року.

Крім того, як правильно зазначалось у рішенні суду 1-ї інстанції підпунктом 5.2.1. договору іпотеки передбачена передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку». Разом з тим, такого окремого договору банк суду не надав, а за його відсутності неможливо зробити висновок про досягнення сторонами згоди про передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ї інстанції постановлено із дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: