У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про розірвання кредитного договору, припинення зобов'язань за кредитним договором, визнання договору недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 26 жовтня 2007 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 125 тис. доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 26 жовтня 2022 року та із сплатою 11,5 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 4 вересня 2014 року укладено договір поруки, за умовами якого вона виступає поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_3 Відповідачі своїх зобов'язань за договором кредиту та договором поруки не виконали. У зв'язку із невиконанням договірних зобов'язань за вказаним кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 89 570,90 доларів США. З огляду на викладені обставини банк просив позов задовольнити та стягнути солідарно із відповідачів зазначену заборгованість.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним вище зустрічним позовом, посилаючись на те, що перед укладенням кредитного договору банк не надав йому відповідної інформації про умови кредитування. Крім цього, банком не дотримано вимог абз. 2 ч. 12 ст. 10 п. «і» ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначає про те, що банком не було надано частини кредиту (21 500 доларів США), а проценти та інші нарахування здійснювались банком на всю суму, тобто банком не виконанні умови кредитного договору. Зазначає, що ПАТ «ВіЕс Банк» не надав доказів про надання кредиту у всій сумі. З огляду на викладені обставини, просив зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року позов ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року в сумі 2 072 670 грн 62 коп., яка складається з наступного: 1 817 472 грн 6 коп. - заборгованість за кредитом; 204 312 грн 54 коп. - заборгованість за відсотками; 50 886 грн 1 коп. - пеня. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року в частині задоволення позову ПАТ «ВіЕс Банк» та в частині стягнення судового збору скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «ВіЕс Банк» відмовлено. У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «ВіЕс Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги банку, виходив із того, що всупереч нормам цивільного законодавства та умовам кредитних договорів позичальник своїх зобов'язань перед позивачем щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій не виконує, чим порушує істотні умови кредитного договору, а тому допустив утворення заборгованості. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний кредитний договір було укладено позивачем саме на передбачених у ньому умовах, які його влаштували і заперечень не викликали, що підтверджується особистим підписом позичальника, який не відмовився від виконання договору, а тривалий час користувалася кредитними коштами і проводив повернення таких, сплачував відсотки, а тому відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду в частині задоволення позову банку та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «ВіЕс Банк», виходив із того, що банком не надано належних та допустимих доказів про наявність заборгованості позичальника ОСОБА_3 та розміру такої за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що 26 жовтня 2007 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір. Предметом цього договору є кошти в сумі 75 тис. доларів США. Договір укладено на строк 10 років зі сплатою 11,5 % річних. Позичальник зобов'язався повернути банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіка платежів, що міститься в додатку № 1 до договору і є його невід'ємною частиною.

4 вересня 2014 року сторони уклали додаткову угоду № 3. Розмір кредиту визначено в сумі 125 тис. доларів США, строком користування до 26 жовтня 2022 року, періодичність та розміри погашення кредиту у відповідно до графіка.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 4 вересня 2014 року, за умовами якого вона є поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_3 Згідно із п. 1.2. договору поруки поручитель зобов'язаний у випадку порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором за кредитним договором виконати умови кредитного договору; боржник і поручитель згідно із цим договором відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

9 червня 2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» направив боржнику та поручителю повідомлення-вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів, але не пізніше 45 календарних днів. Станом на 21 вересня 2015 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 89 570,90 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного Банку України 2 072 670 грн 62 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову банку про стягнення кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції виходив із того, що банком не надано належного розрахунку заборгованості, первинні документи (документи відділу касових операцій) за спірним кредитним договором знищені, що стверджується протоколом № 2 засідання експертної комісії ПАТ «ВіЕс Банк» від 4 червня 2014 року про відбір архівних документів структурних підрозділів банку, як таких, що підлягають знищенню. Але з наданої банком виписки вбачається, що вона містить відомості до 20 вересня 2015 року, що включає і період після знищення частини документів. Однак і за цей період первинні касові документи суду не надані. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що банком не надано належних та допустимих доказів про наявність заборгованості позичальника ОСОБА_3 та розміру такої за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року.

Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку загальної заборгованості за кредитним договором, доданого до позовної заяви, станом на 21 вересня 2015 року за ОСОБА_3 рахується заборгованість за кредитом на суму 89 570,90 доларів США. Також у матеріалах справи містяться виписки про рух коштів по рахунку клієнта ОСОБА_3

Таким чином, вимагати від ПАТ «ВіЕс Банк» іншого розрахунку є порушенням ст. ст. 10, 11 ЦПК України, ч. 4 ст. 129 Конституції України, оскільки, якщо суд не погоджується з наданим розрахунком кредитної заборгованості, то повинен дати йому належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України), а не відмовляти в задоволенні позовних вимог у разі ненадання банком іншого розрахунку.

Апеляційний суд у порушення норм ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору, не дослідив розрахунок заборгованості за кредитним договором та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову банку.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик