Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 червня 2015 року,

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 21 березня 2013 року він перебував у трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк»). З серпня 2013 року розмір заробітної плати було зменшено на 15%, у зв'язку із чим за серпень-листопад 2013 року виникла заборгованість по заробітній платі, яка становить 9 420,22 грн. 2 грудня 2013 року його було звільнено із займаної посади за угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні йому було виплачено заробітну плату за 1 робочий день грудня та компенсацію за 17 календарних днів невикористаної відпустки. При цьому, не була виплачена заборгованість по заробітній платі за серпень-листопад 2013 року.

Ураховуючи наведене, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 9 420,22 грн за період з 1 серпня 2013 року по 30 листопада 2013 року, та середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь

ОСОБА_3 9 420,22 грн заборгованості по заробітній платі за період з

1 серпня 2013 року по 30 листопада 2013 року та 107 663,04 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме з 2 грудня 2013 року по

28 січня 2015 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від

24 червня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено.

Стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь

ОСОБА_3 5 186,29 грн заборгованості по заробітній платі за період з

1 серпня 2013 року по 2 грудня 2013 року та 17 714,64 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме з 2 грудня 2013 року по

28 січня 2015 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що з 1 серпня 2013 року без попередження працівника не пізніш як за два місяці позивачу було зменшено розмір заробітної плати на 15%.

Визначаючи розмір заробітної плати, невиплаченої при звільненні у розмірі 5 186,29 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції виходив із наявних розрахункових листів про отриману позивачем у 2013 році заробітну плату, згідно із якими за період з 1 серпня 2013 року по 2 грудня 2013 року ОСОБА_4 було виплачено заробітну плату у меншому розмірі, а саме на 15%, що за місяць становить 1 282 грн, а за один робочий день 58,29 грн.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 21 березня 2013 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ПАТ «Міський комерційний банк».

Наказом від 2 грудня 2013 року ОСОБА_3 було звільнено за угодою сторін, згідно із п.1 ст. 36 КЗпП України.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначав, що наказом від

27 серпня 2013 року, без попереджень, йому з 1 серпня 2013 року було зменшено розмір заробітної плати на 15%, у зв'язку із чим за серпень-листопад 2013 року заборгованість відповідача по заробітній платі становить 9 420,22 грн. Однак при звільненні йому було виплачено заробітну плату за 1 робочий день грудня та компенсацію за

17 календарних днів невикористаної відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 103 КЗпП Українипро нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст. 103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплатіє середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі, виходячи з суми 1 282 грн та середньоденної 58,29 грн, апеляційний суд на вказане уваги не звернув та всупереч вимогам ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України невірно застосував положення Порядку, що свідчить про неповне встановлення фактичних обставин справи та в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційної першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова І.М. Фаловська