Справа № 203/1727/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та припинення зобов'язань,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 12.05.2011 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення взятих на себе зобов'язань позичальник не виконував умови кредитного договору та станом на 17.02.2016 року має заборгованість в розмірі 12638 грн. 42 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 1927 грн. 28 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 7497 грн. 55 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 2135 грн. 57 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процента складова) в сумі 578 грн. 02 коп. В зв'язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в зазначеному розмірі та судові витрати по справі.

Під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 було заявлено зустрічний позов до банку, в якому просив розірвати кредитний договір від 12.05.2011 року та припинити зобов'язання за цим кредитним договором з дати винесення рішення по справі. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилався на те, що дійсно 12.05.2011 року звертався до банку щодо отримання кредитної кратки та встановлення кредитного ліміту в розмірі 5000 грн., відповідно підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Проте, у видачі кредиту та встановленні кредитного ліміту йому було відмовлено, кредитні кошти не видавалась. З вересня 2013 року по березень 2014 року він з сім'єю проживав в АР Крим та не міг фактично 07.11.2013 року переоформити неіснуючу кредитну картку на престижну у відділенні банку в м.Дніпропетровську.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав заявлений останнім зустрічний позов. Проти задоволення первісного позову банку заперечував та просив відмовити в його задоволенні, оскільки кредитні кошти відповідачу не видавались.

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на неодноразові виклики не з'явився, про причини неявки не повідомив. В наданій позовній заяви в разі його неявки просив розглядати справу без його участі.

З урахуванням зазначеного та положень ст.158 ЦПК України суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності представника банку.

Перевіривши доводи, викладені в первісному та зустрічному позові, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.05.2011 року ОСОБА_2 в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» було оформлено анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, з зазначенням в заяві про бажання оформити на своє ім'я платіжної картки кредитка «універсальна» з встановленням кредитного ліміту 5000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В зустрічному позові відповідач та згідно пояснень в судовому засіданні його представник, не заперечуючи факт звернення ОСОБА_2 12.05.2011 року до банку з приводу оформлення кредиту та написання зазначеної вище анкети-заяви, посилались на те, що у видачі кредиту відповідачу банком було відмовлено та кредитної картки і будь-яких кошти за кредитним договором відповідач не отримував.

На підтвердження заявлених позовних вимог банком було надано копію анкети-заяви від 12.05.2011 року, копію умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та копію паспорту відповідача.

Разом з тим, будь-яких доказів, які підтверджували прийняття банком рішення про встановлення відповідачу кредитного ліміту згідно його заяви від 12.05.2011 року, оформлення та видачі кредитної картки, відкриття рахунку, первісним позивачем до позову не надано.

Не надано останнім відповідних доказів і після направлення судом на його адресу зустрічного позову з відповідними запереченнями відповідача.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову банку в повному обсязі за недоведеністю позовних вимог належними доказами.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до банку про розірвання кредитного договору від 12.05.2011 року та припинення зобов'язання за цим кредитним договором з дати винесення рішення по справі, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як встановлено судом, 12.05.2011 року ОСОБА_2 в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» було оформлено анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Пунктом 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що надані до первісного позову, встановлено, що для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначено в пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписанням яких клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначеній в заяві.

Оскільки первісним позивачем не було надано доказів щодо прийняття рішення про встановлення кредитного ліміту та видачу кредитної картки, а сам відповідач вказані обставини заперечував, з урахуванням пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку кредитний договір між сторонами фактично є неукладеним.

А тому підстави для розірвання договору та припинення зобов'язань за ним відсутні, а відповідні зустрічні вимоги ОСОБА_2 є такими, що не підлягають задоволенню, як безпідставні.

В зв'язку з відмовою в задоволенні первісного та зустрічного позовів сплачений банком судовий збір слід віднести на користь держави, а судові витрати, пов'язані з розглядом зустрічного позову слід компенсувати за рахунок держави, оскільки ОСОБА_2 було звільнено від сплати судового збору в силу закону України «Про захист прав споживачів».

Керуючись ст.ст.509,610,611,651,652,653,1054 ЦК України, ст.ст.10,11,27,31,58-61,88,158,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та припинення зобов'язань - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак