Справа № 464/6049/16 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/5820/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю: представника ПАТ «Укргазпромбанк»-ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укргаз банк» ОСОБА_4 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 03 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Укргазпромбанк» про зобов»язання здійснити договірне списання грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою відкрито провадження у справі.

Ухвалу оскаржило ПАТ «Укргазпромбанк» від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк» ОСОБА_4. В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала постановлена з порушеням процесуального права. Звертаючисть з позовом позивач посилається на положення ч.5 ст.110 ЦПК України за якою позови про захист прав споживачів можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем позивача. Однак апелянт вважає таке посилання позивача є помилковим, оскільки правовідносини які виникли між сторонами, випливають не з договру банківського вкладу, а з договору застави, за яким позивач поручився відповідати за зобов»язання по кредитному договору укладеному між відповідачем та ТзОВ «Сігма» та не є предметом регулювання ЗУ «Про захист прав споживачів». Стверджує, що Банк при позичанні коштів у вкладника, для їх розміщення у якості банківського вкладу не отримує жодної винагороди за користування таким коштами, а навпаки сплачує проценти вкладнику за період їх використання. Кошти вкладу (депозиту) аж ніяк не можуть розглядатися як «вартість робіт, послуг» та /або «загальна вартість замовлення» , а договір про банківський вклад (депозит) не містить понять «вартість робіт(послуг)» та/або «загальна вартість замовлення» у сенсі положень ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з банківського вкладу, не підпадають під предмет регулювання ЗУ «Про захист прав споживачів» і положення цтього Закону не застосовуються до відносин банківського вкладу. Враховуючи наведене позивач зобов»язаний подавати позов за загальним правилом підсудності згідно з вимогами ч.2 ст.109 ЦПК України. Крім цього, вважає, що справа належить до юрисдицкії адімністративних судів, оскільки банк перебуває у стадії ліквідації та Уповноважена особа Фонду є суб»єктом владних повноважень. Просить скасувати ухвалу та повернути справу до суду першої інстанції для повернення позовної заяви позивачу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Однак ст.110 ЦПК України передбачено право позивача подавати позов за своїм зареєстрованим місцем проживання чи перебування.

Зокрема ч.5 ст. 110 ЦПК України визначено, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за місцем проживання споживача або за місцем виконання договору.

У п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», роз»яснено, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності (ст. 109 ЦПК ) і правилом альтернативної підсудності (ст. 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (п.14 ст. 110 ЦПК). Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу Договору банківського кредиту № 73-К/12-Л від 25 грудня 2012 року укладеного між ПАТ «Укргазпромбанк» та ТзОВ «СП «Сігма». Відповідно до п.2 Додаткової угоди №2 від 06 січня 2015 року до Договору банківського кредиту 73-К/12-Л від 25 грудня 2012 року, виконання зобов»язань Позичальника за цим договором забезпечено заставою депозиту укладеного ОСОБА_5 в ПАТ «Укргазпромбанк» згідно з договором банківського вкладу (депозиту) «Вільне поповнення» №F-UAN-2768/5 від 06.01.2015 року в розмірі 500 000грн. терміном до 11.01.2016 року під 20% річних. Зазначає, що з розрахунку заборгованості вбачається, що ТзОВ «СП «Сігма» прострочило виконання зобов»язання по сплаті кредиту починаючи з 06.05.2015 року, а відтак право на звернення стягнення на предмет застави у ПАТ «Укргазпромбанк» як і обов»язок договірного списання коштів виникло 06.05.2015 року. Стверджує, що нездійснення договірного списання коштів порушує законний інтерес позивача щодо ненастання негативних наслідків для ПАТ «Укргазпромбанк» у зв»язку з невиконанням чи неналежним виконанням Основного зобов»язання ТзОВ «Спільне підприємство «Сігма», а тому просить зобов»язати ПАТ «Укпромгазбанк» здійснити договірне списання грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку ОСОБА_5 який відкритий в ПАТ «Укргапромбанк» в рахунок погашення заборгованості по договору банківського кредиту №73-К/12-Л від 25 грудня 2012 року, а також просить стягнути в його користь проценти за договором банківського вкладу (депозиту) у сумі 50 000грн., вимога підпадає під дію ЗУ Про захист прав споживачів».

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач звертаючись до суду посилається на норми Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вважає, що дії відповідача з приводу невиплати відсотків за договором вкладу свідчать про порушення його законних прав та інтересів як споживача.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», п.6 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та п.2 постанови Пленуму ВСУ №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг, в тому числі і фінансових, та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності.

Законом також визначено, що фінансовою послугою є операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в тому числі залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення (п.4 ч.1 ст.4 вищевказаного закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що правовідносини, що виникають з Договорів банківського вкладу (депозиту) підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, враховуючи те, що на стадії вирішення питання відкриття провадження у справі суд не повинен робити висновок про те, чи порушені права та інтереси позивача, як споживача банківських послуг, оскільки зазначені висновки суд може зробити лише при розгляді справи по суті, то з урахуванням визначення позивачем підстав та предмету позову, та порушенням відповідачем прав позивача, як споживача, то саме право вибору суду для звернення з таким позовом належить позивачу.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги про порушення правил підсудності та вимог ст. 109 ЦПК України є безпідставними, оскільки позивач обираючи суд, виходив з положень ч.5 ст. 110 ЦПК України, за якою позови про захист прав споживачів можуть предявлятись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача, та при пред'явленні позову дотримався правил альтернативної підсудності, а тому суд не мав права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Щодо тверджень в апеляційній скарзі про приналежність даної справи до адміністративної юрисдикції, такі не приймаються до уваги, оскільки відповідно до п.5 ч.1 ст.293 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі лише з недотриманням правил підсудності, а не належності до відповідної юрисдикції.

Згідно з п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді А.В. Ніткевич

ОСОБА_6