Справа № 369/1439/16-ц
Провадження № 2/369/1305/16
РІШЕННЯ

Іменем України

26.05.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року позивачі звернулись до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що 01 жовтня 2015 року ОСОБА_2 було пригнано причіп, який належить йому на праві власності, з розміщеним на ньому гідроциклом, який належить на праві власності ОСОБА_1, на автомобільну стоянку по АДРЕСА_1. Між ОСОБА_2 та відповідачем був укладений усний договір зберігання причіпу та гідроциклу, оскільки відповідачем прийнято на зберігання майно. У період часу з 02 жовтня по 05 жовтня 2015 року невідомою особою, яка проникла на автостоянку та викрала причіп з гідроциклом. Через не виконання договору зберігання їм було заподіяно матеріальної шкоди, яка має бути відшкодована відповідачем у повному обсязі.

Просили суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування шкоди через викрадення гідроциклу 106 764 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування шкоди через викрадення причепу 14 500 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що фактичним власником стоянки є ОСОБА_3, що чітко вбачається з матеріалів кримінального провадження. Тому договір був фактично укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо зберігання майна. Охоронцем було прийнято майно на зберігання та вказано на яке місце поставити автомобіль з причепом. Оплату погодили внести після того як будуть забирати. Вартість майна визначали згідно договору купівлі-продажу майна.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Подав суду письмові заперечення. Суду пояснив, що ОСОБА_3 не є належним відповідачем, оскільки жодної діяльності по зберіганню майна по АДРЕСА_1 не здійснює. Позивачами також не надано суду доказів на підтвердження вартості майна на час розгляду справи. Просив відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні судом відповідно до ст.. 10 ЦПК України роз'яснено права та обов'язки сторін щодо подачі доказів, розгляду судом відповідних клопотань про забезпечення доказів у разі складнощів в їх отриманні, право на призначення експертизи у разі необхідності застосування спеціальних знань щодо визначення вартості майна, та порядок залучення або заміни співвідповідача у разі пред'явлення позову не до тієї особи.

Відповідних клопотань представником позивача не заявлено та вважав можливим продовжити розгляд на підставі наявних в матеріалах справи доказах та відповідачем.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 14 червня 2011 року між ТОВ «Логос-Спорт-М» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу №14/06/11/02ЛС. За даним договором був придбаний новий гідроцикл, моделі BRP GTI 130hp. 2011 року випуску.

Згідно п.3 договору та розділу 1 специфікації на гідроцикл його вартість склала 106 764 грн. Сплата даної суми підтверджена видатковою накладною №Т/-00298 від 14 червня 2011 року.

30 вересня 2015 року був складений акт приймання-передачі транспортного засобу серія ТОВ №408270 причіпу, ПГМФ 8904 причіп для перевезення човнів між ТОВ «НВП-Палич» та ОСОБА_2 Даний акт містить печатку та підпис товариства та не містить підпису ОСОБА_2

Згідно поданого товарного чеку б/н від 20 вересня 2015 року був внесений аванс 3000 грн за гідрік цинк, сума 14 500, залишок 11 500. Даний чек не є належним доказом на підтвердження вартості причіпу та особи, яка сплатила кошти, розмір оплати, тощо.

За ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Ст. 937 ЦК України встановлена форма договору зберігання. Так, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

З пояснень представника позивача вбачається, що 01 жовтня 2015 року ОСОБА_2 поставив на стоянці по АДРЕСА_1 автомобіль. Дана обставина підтверджена також допитаним в судовому засіданні свідком ОСОБА_4, яка вказала, що десь у жовтні 2015 року ОСОБА_2 залишив на стоянці автомобіль, про що є відповідний запис у журналі. При цьому він не оплатив за стоянку, домовившись що сплатить коли забере авто. Гідроцикл він попросив лише помити гарно і сказав, що увечері його забере. Але так і не пришов і не забрав, не повідомив що саме з ним робити.

Свідок ОСОБА_5 суду повідомив, що він працює на мийці, яка знаходиться на даній автостоянці. У жовтні 2015 року ОСОБА_2 на мийку завіз гідроцикл та попросив його помити, вказав, що увечері його забере та розрахується за мийку. Але увечері не прийшов, не забрав, не сплатив за мийку. Тому після миття гідроциклу він його просто викотив і поставив поруч з мийкою.

За ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Відповідно до вимог ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Встановлено, що 05 жовтня 2015 року до Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що невідома особа 02 жовтня 2015 року з 18 години по 08-30 годину 05 жовтня 2015 року шляхом пошкодження паркану проникла на охоронювану автомобільну стоянку, розташовану по АДРЕСА_1, та викрала звідти причіп марки Палич, на якому був розташований гідро цикл марки Бомбардир. Дана обставина підтверджена витягом з кримінального провадження №0003783 та на даний час триває досудове розслідування.

У постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

При розгляді справи позивачем не надано суду доказів, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір зберігання гідроциклу та причіпу на автомобільній стоянці по АДРЕСА_1. Суд критично оцінює пояснення позивача та покази свідків, допитаних в кримінальній справі щодо власника автостоянки, оскільки це є неналежними доказами надання послуг саме ОСОБА_3 Так, здійснення особою підприємницької діяльності, наявність права власності має підтверджуватись відповідними документами, а не показами свідків. Крім того, в матеріалах справи містить примірник договору про надання послуг, який укладається на даній автостоянці. Зважаючи на роз'яснення права позивача залучення інших осіб співвідповідачем та заперечення відповідача в тому числі ще на початку розгляду справи саме з даної підстави, суд приходить до висновку про відсутність підстави для відшкодування шкоди саме з ОСОБА_3.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич