Справа № 606/1324/16-ц
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2016 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Бойка І.І.,

при секретарі Кавалко В.С.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала із мотивів, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 про час і місце судового засідання двічі повідомлялася належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, однак до суду не зявився і не повідомив про причини своєї неявки.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи зазначені вимоги закону та згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив

Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 3400 грн., в дохід держави.

Зокрема, вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 07.04.2016 року, о 01 год. 00 хв. в с. Денисів, Козівського району, Тернопільської області, керуючи транспортним засобом, марки «Вольво 740», д.н.з. НОМЕР_1, порушив вимоги п. 2.9. "а", 12.1 ПДР України, а саме: перебуваючи в стані алкогольного спяніння, необрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням здійснив наїзд на паркан, який належить ОСОБА_1 жительці с.Денисів Козівського району Тернопільської області, що призвело до ДТП пошкодивши зазначений т/з та паркан. Таким чином, допустив правопорушення передбачене ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначена постанова суду набрала законної сили.

Із виписки з медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні від 13.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_1, 03.06.1944 року, жителька с.Денисів, Козівського району, Тернопільської області, пенсіонерка, 07.04.2016 року звернулася (13.042016 року - виписка) в стаціонар для обстеження і лікування. Після чого їй було рекомендовано: спостереження невролога, терапевта.

Як вбачається, з листа Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні від 23.06.2016 року №03-6/2439, що ОСОБА_1 за час перебування в стаціонарі з 07.04.2016 року по 13.04.2016 року було проведено наступні обстеження та лікування за власні коти: МРТ головного мозку, луцетам 15,0 №7, новопарин 0,4 №7, тризипін 5,0 №14, ліпін №7, інігрікс 1,5% 1,0 №7, фізрозчин 100 №7.

У листі вищезазначеної лікарні від 26.08.2016 року № 03-7/3253 на запит Теребовлянського районного суду від 17.08.2016 року зазначено, що остання перебувала на стаціонарному лікуванні в ІІІ неврологічному відділенні з 07.04.2016 року по 13.04.2016 року, діагноз транзиторна глобальна амнезія, гіпертонічна хвороба ІІ ст.2 аст, артеріальна гіпертензія, високий КВР, гіпертензивне серце СН0ст. Крім того, зазначено, що «не можна беззаперечно стверджувати причинно наслідкові зв»язки, які безпосередньо пов»язували б вищевказаний діагноз із дорожньо транспортною пригодою».

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.3,9 цієї Постанови моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування позивачу

суд виходить із тих обставин, що шкода завдана в результаті адміністративного правопорушення, у вчиненні якого визнано винною відповідача у справі,

заподіяння шкоди та вини останнього в її заподіянні, факту перенесених моральних страждань, невідшкодування відповідачем в добровільному порядку завданої матеріальної шкоди, вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в розмірі 10000 грн.

Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 179, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.23, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 10000 грн. моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 551.20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: