ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1395/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ДРАГА О.А.

сторін:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача -1 ОСОБА_7

відповідача -2 ОСОБА_5

представника відповідача -2 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві користування квартирою шляхом виселення особи та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 01.10. 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про усунення перешкод у праві користування квартирою шляхом виселення особи. уточнивши позовні вимоги , просив визнати недійсним та припинити " Договір оренди житлового приміщення" у квартирі АДРЕСА_1, укладений 21 серпня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого у АДРЕСА_7, право користування кімнатою площею 17,5 кв. метри та допоміжними приміщеннями: кухнею площею 8,5 кв. метри, ванною кімнатою площею 2,6 кв. метри; вбиральнею площею 1,0 кв. метри, коридором площею 16, 1 кв. метри у квартирі АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_2 без надання йому іншого жилого приміщення.

Зобов"язати співвласника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 без погодження із співвласником ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого у АДРЕСА_7 не здавати в оренду/найм кімнату площею 17, 5 кв. метри з допоміжними приміщеннями в квартирі АДРЕСА_3.

Відповідач ОСОБА_5 в свою чергу звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 вважає безпідставними, оскільки йому ніхто і ніщо не заважає у користуванні його частиною ні частиною вказаної в позові квартири, що йому належить.

Порядок користування квартирою чітко встановлений судом, який ОСОБА_2 добре знає, що вбачається з посилань на норми законодавства в його позові. Але він ігнорує його право користуватись та розпоряджатись належною йому часткою цієї квартири. В квартирі він не проживає, буває там рідко. Належну позивачу кімнату він замкнув.

В кімнаті загального користування на його площі стоять його пусті книжні шафи і тумбочка, якими він може без перешкод користуватись, але не користується.

За роки проживання в квартирі довів її до стану, непридатного для проживання, до антисанітарного стану. З його вини була залита квартира, ремонтувати її він відмовився, після чого в квартирі з'явився грибок, який існує досі. В коридорі зірвана підлога до бетонної основи.

Жити в такій квартирі з дітьми неможливо ( має дітей - 2.5. 8 та 17 років), тому він з дружиною та дітьми вимушений жити в 2-кімнатній квартирі тещі.

Позивач самоуправно демонтував вікно та дверний отвір з кухні в лоджію, переніс з кухні в лоджію радіатор опалення (потім повернув радіатор на місце, зменшивши вдвоє кількість секцій) .

Позивач як співвласник квартири заявляє, що квартира йому не потрібна, але і йому він в ній жити не дасть.

Не маючи змоги з вини співвласника жити в названій квартирі, він повинен сплачувати відповідні комунальні платежі. Тому вимушений пустити в квартиру орендаря, який компенсує хоча б комунальні платежі, та якось наглядає за квартирою і він вважає, що таке право має відповідно чинного законодавства.

При цьому орендар аж ніяк не заважає співвласнику користуватись належною йому часткою квартири. При ньому позивач зухвало порушує його права використовує своє право на шкоду його правам, не дотримується моральних засад, а тому просить у позові ОСОБА_2 відмовити та зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод користуватись та розпоряджатись в межах, встановлених законодавством, належною йому житловою площею та приміщеннями загального користування, зокрема в праві здавати в оренду належну йому частку квартири АДРЕСА_4 в Києві. Зобов'язати ОСОБА_2 провести за свій рахунок ремонт місць загального користування в указаній квартирі, які були пошкоджені з його вини - залиття. Зобов'язати ОСОБА_2 привести у попередній стан незаконне переобладнання і перепланування квартири, проведене ним.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 підтримали свої уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити, у зустрічному позові просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_7, позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні відмовити, не спростовуючи той факт, що він дійсно орендує 1/2 кімнати у спірній квартирі та тимчасово в ній проживає, на даний час підшукує собі інше житло. Зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити відповідно до вимог чинного законодавства.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи , суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та відмовити у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та відповідач-2 ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_5, яка складається з трьох кімнат, відповідно площею 12,5 кв. метри, 17,5 кв. метри та 13,5 кв. метри ( а.с. 9-10).

12 квітня 2011 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва визначено порядок користування жилим приміщенням спірної квартири та виділено у користування ОСОБА_5 ізольовану кімнату жилою площею 12,5 кв. метри, а в спільному користуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_2 залишено ізольовані кімнати жилою площею 17,5 кв. метри та 13,8 кв. метри. Місця загального користування залишено у спільному користуванні.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с. 6) сторони в порядку спадкування за законом отримали право на 1/2 частку від 1/3 частини спірної квартири.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.03. 2015 року ( а.с. 11), встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділено в користування ОСОБА_5 ізольовану кімнату жилою площею 12,5 кв. метри, а ОСОБА_2 виділено в користування ізольовану кімнату жилою площею 13,8 кв. метри, жилу кімнату площею 17,5 кв. метри, а також нежилі приміщення у вигляді коридору, ванни, кухні, вбиральні залишено в загальному користуванні сторін.

Оскільки, ОСОБА_2 та відповідач-2 ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_5, то позивач ОСОБА_2 мав безспірне право б?ти стороною при укладені договору найму :з ОСОБА_7 , або ж ОСОБА_5 обов'язково мав отримати від ОСОБА_2 згоду на укладення цього договору ( а.с.34).

Відповідно до ч.І ст .358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до 4.2 ст.358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Як встановлено у судовому засіданні з пояснень сторін , відповідач-2 ОСОБА_5 не домовлявся з ОСОБА_9 про використання їх спільної часткової власності, квартири АДРЕСА_1 а саме передачі її в найм відповідачу -1 ОСОБА_7 за Договором оренди житлового приміщення від 21.08.2015року, в якому не зафіксовано волевиявлення ОСОБА_2 щодо укладення цього договору.

Разом з тим, позивач ОСОБА_9 заперечував проживання ОСОБА_7, і в тому числі будь-кого стороннього, що вбачається з зустрічного позову , заявленого ОСОБА_5

Тобто, даний договір не відповідає вимогам, додержання яких є необхідним для чинності право чину, а саме не відповідає ч.З ст.203 ЦК України: «Волевиявлення учасника право чину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі».

Отже, ОСОБА_2, мав бути обов'язковим учасником цього право чину.

Крім того, у даному договорі не визначена ціна договору.

У розділі 4 Договору оренди житлового приміщення від 21.08.2015року «Розрахунки і порядок оплати»(а.с.34, зворот) взагалі непередбачено ніякої оплати за користування житлом, що суперечить вимогам ч.І ст.810 ЦК України: «За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату».

Відповідно до ч. І ст.321 ЦК України, право власності с непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку) , квартиру, користуються ним ( нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом дії.

Згідно ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки ( квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За приписами статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" встановлено принцип мирного володіння майном, який в контексті прецедентної практики Європейського суду з прав людини закріплює засади поваги до права власності та забороняє безпідставне позбавлення або обмеження володіння особою своїм майном, інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених нормами міжнародного права.

Разом з тим, жоден із співвласників не має переваги у користуванні майном і ненадання згоди у його використанні не може тягти за собою обмеження права іншого співвласника, а небажання співвласників надати у користування іншому співвласнику належне цим особам майно, є порушенням прав такого співвласника, що підлягають судовому захисту.

Відповідно до ч.І ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні пилі нрава користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 3 квітня 2013 року у справі N 6-12цс13 норма ст. 358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об'єкт самостійної власності кожного з них.

Перешкодою для реалізації права власності позивача ОСОБА_2 є перебування у приміщенні квартири АДРЕСА_6 відповідача ОСОБА_7, який без законних на те підстав користується приміщенням у вказаній спірній квартирі. Договір, на підставі якого він там знаходиться, з вищезазначених підстав має бути припинений, а відповідач ОСОБА_7 підлягає виселенню.

Твердження відповідача-2 ОСОБА_5, що він здає в оренду житло, яке належить саме йому на праві власності, судом не може бути взято до уваги, оскільки, як вбачається із договору оренди житлового приміщення від 21.08. 2015 року в п.1.2. передача в оренду кількість житлових кімнат зазначено 1/2 частка від 3-х кімнат, що і є порушенням прав позивача.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

З огляду на викладені обставини вбачається, що у позивача ОСОБА_2 є всі правові підстави для захисту порушеного права.

Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо зустрічних вимог позивача ОСОБА_5, то останній не надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог і тому в задоволенні зустрічних вимог слід відмовити в повному обсязі..

На підтвердження своїх вимог та обставин, викладених у зустрічному позові наданий тільки один документ: Акт комісії ЖЕД-23 від 29.04.2015року про перепланування та переобладнання квартири АДРЕСА_1 Однак, у цьому Акті не зазначено, коли і хто саме здійснив вказані дії, тому він не може слугувати доказом вини ОСОБА_2 в розумінні цивільно-правової відповідальності.

З огляду принципу диспозитивності, встановлений ст. 11 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, і не може з власної ініціативи здійснювати пошук та збирати докази.

У той же час особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або повідомити про них суд, відповідно до ч.3 ст. 10, ч.2 ст. 27, статей 60, 131 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи (ч.1). Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів (ч.2 ). В сенсі цих положень - ніякий доказ не має переваги перед другим, а судове рішення постановляється з урахуванням всіх доказів.

У положеннях статті 1 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст. ст. 41, 47, 55, 59 Конституції України; статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод"; ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 358, 386, 391 ЦК України; ст. ст. 150, 155 ЖК України , ст.ст.1, 3, 4, 10, 12, 57, 60, 79, 84, 88 , 209, 213, 215, 218, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві користування квартирою шляхом виселення особи , задовольнити частково.

Визнати недійсним та припинити " Договір оренди житлового приміщення" у квартирі АДРЕСА_1, укладений 21 серпня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого у АДРЕСА_7, право користування кімнатою площею 17,5 кв. метри та допоміжними приміщеннями: кухнею площею 8,5 кв. метри, ванною кімнатою площею 2,6 кв. метри; вбиральнею площею 1,0 кв. метри, коридором площею 16, 1 кв. метри у квартирі АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_2.

Зобов"язати співвласника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 без погодження із співвласником ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого у АДРЕСА_7 не здавати в оренду/найм кімнату площею 17, 5 кв. метри з допоміжними приміщеннями в квартирі АДРЕСА_3, в решті вимог відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону , відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 20 січня 2016 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК