У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Демяносова М.В., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» про захист прав споживачів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 11 липня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Київобленерго» (далі - ПАТ «Київобленерго») відключило від енергопостачання її будинок по АДРЕСА_1.

Вказувала, що на момент відключення від енергопостачання заборгованості зі сплаті за надані послуги не було, за підключення електроенергії вона оплатила 19 липня 2011 року, а відновили подачу електроенергії тільки з 01 серпня 2011 року.

Позивач просила визнати дії відповідача незаконними та стягнути з відповідача 1 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2012 року. Свою заяву обґрунтовувала тим, що 18 червня 2015 року на її адресу надійшло з Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України рішення адміністративної колегії Київського ОТВ Антимонопольного КУ з приводу незаконних дій ПАТ «Київобленерго» з відключення її будинку від електропостачання у 2011 році. Вважала зазначену обставину нововиявленою, просила рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2012 року скасувати.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2012 року відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій та постановити нову ухвалу, якою її заяву задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч. 2 ст. 361 ЦПК України). Необхідними вимогами до нововиявлених обставин, визначених п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 361 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться у ст. ст. 362, 364 ЦПК України. Судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені ч. 2 ст. 361 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені у ч. 2 ст. 361 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилалася на відсутність доказів про направлення їй повідомлення про наявність заборгованості з оплати послуг енергопостачання, а також на те, що підключення електроенергії відбулося з 01 серпня 2011 року, незважаючи на те, що оплату за підключення вона провела 19 липня 2011 року (а. с. 1−4).

Згідно з вимогами ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Зазначеним пу позові обставинам судами першої й апеляційної інстанцій надана відповідна правова оцінка.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2012 року ОСОБА_4 зазначала, що відповідач не мав права відключати її будинок від електропостачання. Таку свою позицію вона підтвердила рішенням Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 31 січня 2012 року № 4 про визнання дій відповідача щодо відключення будинку позивача від енергопостачання без попередження порушенням п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Таким чином рішення Антимонопольного комітету України не є нововиявленою обставиною у розумінні ст. 361 ЦПК України, оскільки відключення від енергопостачання будинку позивача без попередження та прострочення підключення, що встановлено зазначеним рішенням, були предметом дослідження судами.

Суди першої й апеляційної інстанції обґрунтовано відмовили у задоволенні заяви ОСОБА_4 Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а ухвали судів залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М., Демяносов М.В. Ступак О.В.