Номер провадження 2/754/803/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Січ" про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ "Банк Січ" про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.12.2013 року між сторонами був укладений Договір на користування індивідуальним сейфом. Відповідно до умов Договору Банк надав, а наймач прийняв в оренду індивідуальний сейф № 24 у депозитному сховищі Банку для зберігання в ньому цінностей та документів на строк з 24.12.2013 року до 24.12.2014 року. Позивачем 02.12.2014 року був укладений з відповідачем Договір про внесення змін до Договору № 116 на користування індивідуальним сейфом, відповідно до умов якого вказаний Договір від 24.12.2014 року було продовжено до 24.12.2015 року включно. У подальшому позивач помістив у сейф грошові кошти у розмірі 92000, 00 Євро, 5850, 00 доларів США та 215000, 00 грн. Загальна сума поміщених коштів за курсом НБУ становить 2624406, 50 грн. 03.08.2015 року о 13 годині 00 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Р.Окіпної, 8, у приміщенні депозитарію ПАТ "Банк Січ" позивач виявив, що невстановлена особа таємно заволоділа належними йому грошовими коштами у розмірі 92000, 00 Євро, 5850, 00 доларів США та 215000, 00 грн., після чого з місця скоєння злочину зникла. Повідомлення про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. За даним фактом здійснюється досудове розслідування. У результаті неналежного виконання Банком умов Договору від 24.12.2013 року позивач зазнав матеріальних збитків, оскільки Банк не забезпечив належні умови для зберігання речей та не забезпечив неможливість відкриття сейфу без участі наймача. Крім матеріальних збитків позивачу також завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює у 100000, 00 грн. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки у загальному розмірі 2624406, 50 грн., а також моральну шкоду у розмірі 100000, 00 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що за Договором, укладеним між сторонами, Банк надав в оренду позивачу індивідуальний сейф в депозитному сховищі для зберігання цінностей та документів на строк до 24.12.2015 року. За умовами вказаного Договору Банк не приймав від позивача документи та цінності на зберігання за описом, а тільки надав позивачу у тимчасове платне користування (оренду) конкретно визначений сейф в приміщенні сховища Банку. Протягом часу користування сейфом у позивача не було жодних претензій до Банку щодо неналежного виконання умов Договору. Представник відповідача також зазначив, що позивачем не доведено жодними належними доказами факт зберігання у сейфі саме тієї суми грошових коштів, що зазначається ним у позові, а тому підстав для стягнення вказаної суми немає. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що між ПАТ "Банк Січ" та позивачем ОСОБА_1 24.12.2013 року був укладений Договір № 116 на користування індивідуальним сейфом (а.с. 8-10).

Згідно п. 1.1 Договору Банк надає, а наймач орендує індивідуальний сейф № 24 в депозитному сховищі Банку для зберігання в ньому цінностей та документів на строк з 24.12.2013 року до 24.12.2014 року.

02.12.2014 року між сторонами був укладений Договір про внесення змін до Договору № 116, відповідно до умов якого вказаний договір було пролонговано до 24.12.2015 року включно.

03.08.2015 року о 13 годині 00 хвилин позивач ОСОБА_1 у приміщенні депозитарію Банку "Січ", що знаходиться по вул. Р.Окіпної, 8 у м. Києві, виявив, що грошові кошти, що ним зберігалися у сейфі, зникли, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення відповідного повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 24).

На даний час Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві проводиться досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, винні особи не встановлені.

Відносини позивача та відповідача за вказаними вище Договорами регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, умовами Договорів та внутрішніми нормативними документами Банку, зокрема, Загальними умовами надання банківських та фінансових послуг фізичним особам, затвердженими рішенням Тарифного комітету № 1а від 01.07.2011 року; Правилами користування індивідуальним сейфом в ПАТ "Банк Січ", затвердженими рішенням Тарифного комітету № 1а від 01.07.2011 року.

Так, положеннями п. 7.3, 10 Договору визначено, що до підписання Договору Банк ознайомив позивача ОСОБА_1 із вищевказаними внутрішніми нормативними документами Банку, що регулюють відносини ПАТ "Банк Січ" з фізичними особами щодо надання останнім в оренду індивідуальних сейфів і беззастережним підтвердженням цього є підпис позивача у Договорі.

Відповідно до вимог ст. 970, 971 ЦК України між банком та клієнтами банку можуть укладатися два типи договорів про надання індивідуального банківського сейфу:

1) Договір про надання індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (ст. 970);

2) Договір про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком (ст. 971).

З аналізу положень укладеного між сторонами Договору вбачається, що даний Договір відноситься до другого типу Договорів.

Відповідно до ст.. 971 ЦК України до договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду).

Тобто,за укладеним між сторонами Договором відповідач не приймав від поклажодавця (відповідача) документа та цінності на зберігання за описом, а тільки надав позивачу у тимчасове платне користування (оренду) конкретно визначений сейф в приміщенні сховища Банку.

Після укладення Договору Банк передав позивачу ОСОБА_1 ключі від сейфу та безпосередньо сам індивідуальний сейф за актами приймання-передачі, що підтверджується підписами уповноважених осіб на вказаних актах (а.с. 70).

За період користування сейфом позивач не вказував на наявні у нього претензії щодо недоліків отриманого у користування індивідуального сейфу, а також на невиконання Банком умов укладених між сторонами Договорів.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 зазначає про те, що після укладення Договорів ним було поміщено у сейф грошові кошти у розмірі 92000, 00 Євро, 5850, 00 доларів США та 215000, 00 грн.

Але, як вказувалося вище, Банк за Договором передав позивачу у майновий найм (оренду) індивідуальний сейф для зберігання документів та цінностей. Згідно типу укладеного між сторонами Договору, умов Договору та положень внутрішніх нормативних документів, Банк не приймає на зберігання у позивача документи та цінності за описом, а лише передає в оренду сейф.

Крім того, відповідно до п. 1 Договору індивідуальний сейф передається для зберігання документів та цінностей, а не виключно для зберігання у ньому грошових коштів. Грошові кошти в національній валюті та іноземній валюті є тільки одним із можливих видів цінностей, які позивач має право зберігати в орендованому за Договором індивідуальному сейфі.

Для зберігання грошових коштів та валютних цінностей із зазначенням їх суми, гарантування повернення внесених коштів, прийняття їх від клієнтів та видача клієнтам із оформленням відповідних касових документів, в першу чергу призначені-вкладні/депозитні операції банків.

На підтвердження походження грошових коштів у сумі 92000, 00 Євро позивачем надано суду Договір банківського вкладу (депозиту) від 25.12.2012 року, укладеного позивачем з ПАТ "Банк Руский Стандарт".

Згідно із п. 1.1 цього Договору позивач (вкладник) вносить, а Банк приймає грошові кошти та зараховує їх на вкладний (депозитний) рахунок.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що початкова сума вкладу складає 91730, 00 Євро.

Крім цього, для підтвердження походження грошових коштів у Євро позивачем надано суду Заяву на видачу готівки № 6652997 від 25.12.2013 року, підписану позивачем, представником та касиром Банку.

Згідно даної заяви Банк 25.12.2013 року видав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 92408, 55 Євро, зміст операції - видача коштів з валютного поточного рахунку ОСОБА_1

Із заявою про заволодіння невстановленими особами грошовими коштами, що зберігались в індивідуальному сейфі, орендованому позивачем у Банку за договором, позивач ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів 03.08.2015 року.

З урахуванням вимог діючого законодавства та наведених вище обставин, суд вважає, що подані позивачем документи (договір банківського вкладу, заява на видачу готівки) не можуть вважатися належними доказами на підтвердження зберігання позивачем ОСОБА_1 в індивідуальному сейфі грошових коштів у розмірі 92000, 00 Євро, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги, зважаючи на наступне.

Договір на користування індивідуальним сейфом був укладений позивачем з відповідачем 24.12.2013 року, а зняття позивачем коштів в іншому банку відбулося на наступний день, а саме 25.12.2013 року.

З наданих суду позивачем письмових доказів вбачається невідповідність суми коштів, внесених на депозитний рахунок, знятий з поточного рахунку і сумою коштів, зазначеною позивачем у заяві при зверненні до правоохоронних органів та у позовній заяві.

Крім того, позивачем були надані на підтвердження позовних вимог документи про внесення коштів на вкладний рахунок, а про зняття коштів - з поточного рахунку.

Також позивачем не було надано жодних належних доказів на підтвердження факту розміщення позивачем отриманих з поточного банку у ПАТ "Банк Руский Стандарт" грошових коштів у розмірі 92000, 00 Євро саме в індивідуальному сейфі, орендованому у відповідача за Договором; відсутні підтвердження факту розміщення та зберігання вказаних коштів в індивідуальному сейфі у відповідача в початковій сумі протягом майже двох років.

З письмових матеріалів справи вбачається, що Банк "Січ" не приймає цінності до індивідуального сейфу за описом, а позивач самостійно, без відома відповідача, працює із вмістом сейфу, розміщує та забирає документи та цінності у сейфі, при цьому представник Банку лише супроводжує позивача до приміщення депозитарію та веде облік відвідувань позивачем індивідуального сейфу у відповідній картці (журналі) реєстрації відміток про дні відкриття позивачем або його довіреною особою індивідуального сейфу, а також надає йому доступ до сейфу.

Крім цього, згідно положень ЦК України (ст. 971), умов Договору (п. 5.2) та норм Положення про порядок надання у тимчасове користування індивідуальних сейфів фізичним особам та юридичним особам для зберігання цінностей та документів у ПАТ "Бан Січ" (п. 1.7) Банк не складає опису майна, що міститься в індивідуальному сейфі, не несе відповідальності за псування цінностей та документів не з вини банка (хімічна реакція, корозія металу, стихійне лихо тощо), а лише відповідає за зовнішню недоторканість індивідуального сейфу. Банк не несе відповідальність за вміст індивідуального сейфу, яким користується користувач, а також по зобов"язанням користувача перед третіми особами.

Відповідно до п. 2.4.1 Договору Банк зобов"язаний надавати наймачу індивідуальний сейф у належному стані та забезпечити умови для зберігання речей наймача.

Пунктом 2.4.4 Договору визначено, що Банк зобов"язується забезпечити неможливість відкриття сейфу без участі наймача, крім випадків, передбачених п. 2.3.4 цього Договору.

Згідно із п. 5.1 Договору сторони несуть відповідальність по своїх зобов"язаннях, що випливають з умов цього Договору згідно з чинним законодавством України та цим Договором.

Відповідно до п. 5.2 Договору Банк гарантує наймачу недоторканість вмісту сейфа третіми особами, крім випадків, передбачених цим Договором та чинним законодавством України.

З наведених вище умов Договору можна зробити переконливий висновок про те, що Банк взяв на себе зобов"язання щодо гарантування недоторканості вмісту сейфа третіми особами та забезпечення умов для зберігання речей наймача, але при цьому умовами Договору не було визначено обов"язок Банку щодо збереження вмісту індивідуального сейфу, яким користується наймач.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 при розгляді справи не надано суду жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження зберігання в орендованому сейфі, зокрема, грошових коштів, а також саме у розмірі, зазначеному у позові.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову у частині стягнення грошових коштів, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у частині відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

При цьому слід зазначити, що на даний час проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом заволодіння його грошовими коштами, винні особи у зникненні грошових коштів не встановлені, судове рішення про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності не прийнято, а тому суд вважає пред"явлення даного позову до суду передчасним.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне.

Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як зазначив ОСОБА_1 у своїх позовних вимогах та поясненнях у суді, у результаті зникнення грошових коштів він зазнав суттєвої моральної шкоди, що виразилася у тому, що він пережив великий стрес, душевні страждання, оскільки дуже розраховував на вказані кошти, накопичуючи їх більшу частину свого життя. Позивач мав велику кількість цивільно-правових зобов"язань, що були у подальшому порушені ним перед третіми особами без наявності вини з його боку. При цьому протягом усього періоду після виявлення відсутності зазначених коштів позивач погано себе почуває, знаходиться у пригніченому стані через значні фінансові втрати та через втрату ділової репутації через своїх партнерів та клієнтів. Також позивачем було вказано і про те, що грошові кошти, що були викрадені, збиралися ним, у тому числі і для лікування дочки за межами України.

Факт отримання позивачем внаслідок зникнення грошових коштів моральних страждань знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і був доведений показами свідка ОСОБА_5

Але при цьому слід зазначити, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю ПАТ "Банк Січ" йому було завдано моральну шкоду, а тому суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог у цій частині немає.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України судові витрати по справі суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 16, 22, 23, 526, 626, 627, 629, 970, 971 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Січ" про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: