Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 6 жовтня 2016 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

У позові вказує, що з 23 червня 2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, а 11.11.2014 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами розірваний.

За час шлюбу сторони нажили майно: автомобіль марки «ВАЗ-21099», 2008 р.в., держномер АР 2665 ВЕ, та холодильник з нижньою морозильною камерою «Indesit NBA181FNF», вартістю 3889 гривень, який знаходиться за місцем мешкання відповідача.

Але відповідач після розірвання шлюбу сторін на власний розсуд розпорядився спільним автомобілем, бо новим його володільцем вже є ОСОБА_3

При цьому ринкова вартість автомобіля складає 86560 гривень.

На підставі викладеного позивачка просить суд визнати спірний автомобіль та спірний холодильник спільно нажитим майном подружжя, поділити таке майно, визнати за позивачкою право власності та користування холодильник і стягнути з відповідача на її користь ? частину вартості автомобіля в сумі 39391 гривні в рахунок оплати різниці.

У судовому засіданні представник позивача наполіг на позові за вищевказаними підставами, а відповідач до суду не явився, проте подав письмові заперечення на позов, де зазначив, що спірний холодильник позивач забрала собі ще у 2013 році, а автомобіль за ним вже не рахується.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у шлюбі з 23 червня 2006 року по 22 листопада 2014 року, про що слідує із свідоцтва про шлюб сторін від 23.06.2006 року та з рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2014 року.

За період шлюбу сторони придбали майно: автомобіль марки «ВАЗ-210994 20», 2008 р.в., державний номер НОМЕР_1, та холодильник з нижньою морозильною камерою «Indesit NBA181FNF», вартістю 3889 гривень. Вказані обставини не оспорювалися сторонами та знайшли своє підтвердження видатковою накладною від 30.05.2011 року, рахунком-фактурою від 30.05.2011 року, фіскальним чеком від 30.05.2011 року та інформацією оперативних даних Єдиного державного реєстру МВС, наданою Регіональним сервісним центром МВС України в Запорізькій області станом на 03.06.2016 року.

Статею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, в силу вказаних положень Закону визнання спірного майна спільно нажитим майном подружжя судом не потребується, оскільки самими положеннями СК України визначено названий режим майна, набутого подружжям за час шлюбу.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Проте судом вказаної домовленості між сторонами не встановлено.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

З інформації оперативних даних Єдиного державного реєстру МВС, наданої Регіональним сервісним центром МВС України в Запорізькій області станом на 03.06.2016 року, також вбачається, що відповідачем 10.05.2016 року спірний автомобіль було перереєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу по тимчасовому обліку.

При цьому доказів надання позивачем своєї згоди на проведення перереєстрації транспортного засобу стороною відповідача надано не було.

Згідно з ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Наполягаючи на позові, представник позивача зазначав, що відповідачем на власний розсуд було продано спірний автомобіль, а тому просив стягнути з відповідача на користь позивача ? частину вартості автомобіля в сумі 39391 гривні в рахунок оплати різниці.

На підтвердження обставин продажу транспортного засобу сторона позивача послалася лише на інформацію оперативних даних Єдиного державного реєстру МВС, а на підтвердження вартості авта - на лист експерта ТОВ «ВЄП «Стандарт-Сервіс» ОСОБА_4 від 29.06.2016 року.

Натомість, інформація оперативних даних Єдиного державного реєстру МВС, наданої Регіональним сервісним центром МВС України в Запорізькій області станом на 03.06.2016 року, лише містить незмістовне посилання на договір купівлі-продажу «Д.К.П», а лист експерта ТОВ «ВЄП «Стандарт-Сервіс» ОСОБА_4 від 29.06.2016 року про ринкову вартість автомобіля «ВАЗ-210994 20», 2008 р.в., жодним чином не відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу».

Більш того, суду не було надано належних допустимих та переконливих доказів того, що відповідач, продавши спірний автомобіль, отримав за це певну грошову суму, враховуючи яку б суд міг би визначити з розміром компенсації половини вартості авта, що мала б бути присуджена позивачеві в силу вище перелічених вимог Закону, оскільки не є достеменно встановленим той факт, що ОСОБА_2 отримав 10.05.2016 року саме ринкову вартість названого транспортного засобу в розмірі 86560 гривень, у звязку з чим заявлені позовні вимоги щодо авта задоволенню не підлягають.

Оскільки, заперечуючи на позов, відповідач посилався на те, що спірний холодильник знаходиться саме у позивача, і такі пояснення спростовані не були, суд не вбачає перешкод для задоволення заявленої позивачем вимоги про визнання саме за нею права власності на названий холодильник, стягнувши при цьому з ОСОБА_1 1944,50 гривень в якості компенсації відповідачу половину його вартості.

На думку суду, він при цьому не вийде за межі заявлених позовних вимог, оскільки останні стосувалися саме поділу спірного майна, в тому числі і холодильника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 391 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на холодильник з нижньою морозильною камерою «Indesit NBA181FNF».

Стянути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1944,50 гривень в рахунок грошової компенсації за половину вартості холодильника з нижньою морозильною камерою «Indesit NBA181FNF».

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стянути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551, 20 гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В. Зарютін