24.05.2016 Справа № 380/346/16-ц
Провадження по справі № 2/380/162/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лісовенка П.І.

при секретарі Романовській Л.І.

з участю представників ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тетієві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором №107757 від 25.07.2012 року заборгованість в розмірі 73394 грн. 66 коп. та судові витрати, вказуючи, що відповідач добровільно не виконує договірні зобовязання за кредитним договором.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, посилаючись на письмове заперечення. Крім того, в судовому засіданні заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 25.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) та ОСОБА_4 укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання банківських послуг від 09.11.2006 року, відповідно до якої з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобовязань за договором про надання банківських послуг від 09.11.2006 року, була встановлена заборгованість у розмірі 25996,95 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних, в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит у відповідності до умов Додаткової угоди. (а.с.7).

Договір про надання банківських послуг був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем заяви від 09.11.2006 року, відповідно до якої відповідач погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг. (а.с.6, 8-13).

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідач, передбачені Додатковою угодою №1 від 25.07.2012 року зобовязання не виконує, внаслідок чого станом на 22.01.2016 року загальна сума заборгованості відповідача перед Банком становить 73394,66 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 22205,69грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 465,68грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 42910,24грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 7813,05грн.(а.с.5).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Із матеріалів справи встановлено, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30.04.2014 року, стягнуто із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість станом на 29.01.2014 року за кредитним договором в розмірі 43598,11грн. Рішення набрало законної сили 13.05.2014 року. (а.с.41-42).

Тобто, ПАТ КБ «Приватбанк», звернувшись у 2014 році до суду із позовом, скористалися своїм правом щодо стягнення заборгованості з відповідача за даною Додатковою угодою від 25.07.2012 року, зокрема, рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30.04.2014 року стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 29.01.2014 року за кредитним договором в розмірі 43598,11грн., яка складається із наступного: заборгованості за кредитом в сумі 22205,69грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 465,68грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 18374,45грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500грн., штрафу (процентна складова) в сумі 2052грн.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення із відповідача ОСОБА_3 за Додатковою Угодою від 25.07.2012 року заборгованості за кредитом в сумі 22205,69грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 465,68грн. та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 18374,45грн. були вже предметом розгляду та задоволені рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30.04.2014 року.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 17 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст.625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК.

За таких обставин, згідно Додаткової угоди від 25.07.2012 року, у разі порушення позичальником зобовязання, у кредитора виникає право на отримання пені та штрафу. Позовних вимог щодо стягнення сум з підстав, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, позивач не заявляв.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу, то суд вважає наступне.

Відповідно до п.1.6.3 Додаткової угоди, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день), позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення.

Відповідно до п.1.6.4 Додаткової угоди, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 7813,05грн.

Тобто, умовами Додаткової угоди передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі порушення зобовязання.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи, Банком нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобовязань в сумі 42910,24грн. та штраф в розмірі 7813,05грн.

Враховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання зобовязань за Додатковою Угодою свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові ВСУ № 6-2003цс15.

Тому, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 7813,05грн. необхідно відмовити позивачу.

Крім того, представником відповідача адвокатом ОСОБА_2 надано заперечення на позов, в якому просить застосувати строки позовної давності до пені та штрафу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Із матеріалів справи встановлено, що при укладенні Додаткової угоди від 25.07.2012 року сторони встановили строк до 30.06.2015 року виконання зобовязання зі щомісячними погашеннями платежів в розмірі 943,12 грн. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано.

Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Із матеріалів справи вбачається, що з даним позовом Банк звернувся 21.03.2016 року, тому пеня підлягає стягненню за період з 21.03.2015 року по 21.03.2016 року.

З цих підстав, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені за період з 21.03.2015 року по 21.03.2016 року.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором станом на 22.01.2016 року вбачається, що розмір пені становить 42910,24грн.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30.04.2014 року, з відповідача стягнуто пеню в розмірі 18374,45грн. станом на 29.01.2014 року.

Враховуючи, що суду позивачем не надано розрахунків сум пені за період з 29.01.2014 року по 22.01.2016 року , не надано даних щодо здійснення відповідачем останнього платежу, що є обовязком позивача (ст.10 ЦПК України), тому, суд вважає, що в частині позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 42910,24грн. необхідно відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю даної суми.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що позивачем не доведено і належними доказами не підтверджено заборгованість в розмірі 73394,66 гривень, суд вважає, що правові підстави щодо стягнення заборгованості в розмірі 73394,66грн. за кредитним договором від 25.07.2012 року та судового збору в розмірі 1378грн. відсутні, тому, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити повністю.

На підстав вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11,15, 60,88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст.61 Конституції України, ст.ст.258,261,267,525,549,610,1054 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Тетіївський районний суд Київської області.

Суддя: П.І.Лісовенко