Провадження № 22-ц/783/5629/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

30.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення на його користь суми страхового відшкодування в розмірі 1000 грн., пені в розмірі 5004,58 грн., інфляційних витрат в розмірі 7144,62 грн., трьох відсотків річних в розмірі 415,34 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн. та судового збору в розмірі 487,20 грн., а всього 16551,74 грн.

03.06.2016 року позивач уточнив вимоги поданої ним заяви та просив стягнути на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 6375,54 грн., пеню в розмірі 5004,58 грн., інфляційні втрати в розмірі 7144,62 грн., три відсотки річних в розмірі 415,34 грн., витрати на проведення судової експертизи у розмірі 505,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн. та судовий збір в розмірі 487,20 грн., а всього 22432,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23 листопада 2013 відбулася ДТП, за адресою: м. Львів, вул. Джерельна, 34, за участю автомобіля марки «Тойота Кемрі» номерний знак НОМЕР_1, що належить йому, та автомобіля марки «Мерседес Бенс» номерний знак НОМЕР_2, який належить приватному підприємству «Шлях-Авто», під керуванням ОСОБА_4 Зазначив, що так як ДТП відбулося за участю лише транспортних засобів, за відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вони скористались своїм правом та спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), у відповідності до якого водій ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні ДТП. Зважаючи, що відповідальність ОСОБА_4 застрахована згідно страхового полісу серія АЕ/2194133, виданого ОСОБА_5 «СК«Українська транспортна страхова компанія» від 29.12.2012 року, вважає, що відповідальність щодо відшкодування шкоди покладається на страховика, а саме на відповідача ОСОБА_5 «СК «Українська транспортна страхова компанія». Ствердив, що 25 листопада 2013 року він надав відповідачу повідомлення про страховий випадок, оригінал Європротоколу, копію технічного паспорта та копію посвідчення водія, який керував ТЗ в момент ДТП, копію ідентифікаційного номера та копію паспорта з урахуванням вимог ч. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 28 листопада 2013 року відповідач направив свого представника, який здійснив огляд пошкодженого транспортного засобу. Після здійсненого огляду він, не отримавши жодної інформації щодо визначення розміру завданих збитків, звернувся в ТзОВ «Сервісний центр «Діамант»», яке здійснює обслуговування його транспортного засобу, для приблизного розрахунку завданої шкоди. ТзОВ «Сервісний центр «Діамант»» надав рахунок - фактуру № ДМ00005261 від 11.12.2013 p., в якому сума відновлюваного ремонту становить 13030,20 грн., з урахуванням ПДВ (10858,50 грн., без урахування ПДВ). 24 грудня 2013 року він надіслав рекомендованим листом відповідачу письмову заяву на виплату страхового відшкодування згідно з вимогами ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також рахунок-фактуру №ДМ00005261 від 11.12.2013 р. з СТО ТзОВ «Сервісний центр «Діамант». Вважає, що ст. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обмежує термін Страховика на проведення виплати страхового відшкодування, оскільки у відповідності до цієї статті Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Таким чином для відновлення свого порушеного цивільного права він змушений був звернутися з позовом до суду, за результатами розгляду якого 18.11.2014 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова, його позов до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська транспортна страхова компанія» в його користь страхове відшкодування у розмірі 10126 грн. 78 коп., витрати на проведення експертизи в розмірі 400 грн. та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Зазначає, що він повністю виконав всі дії у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а Страховик прострочив виконання зобов'язання покладеного на нього Законом обовязку та здійснив виплати страхового відшкодування в сумі 10126,78 грн. лише 13.08.2015року. Враховуючи те, що страхове відшкодування він отримав тільки 13.08.2015 року вважав, що відповідач за період з 01.04.2014 року до 12.08.2015 року повинен сплатити на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 6375,54 грн., пеню в розмірі 5004,58 грн., інфляційні втрати в розмірі 7144,62 грн., три відсотки річних в розмірі 415,34 грн., витрати на проведення судової експертизи у розмірі 505 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн. та судовий збір в розмірі 487,20 грн., а всього 22432,28 грн.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 6375,54 грн. страхового відшкодування, 3427,71 грн. пені, 7144,62 грн. інфляційних витрат, 415,34 грн. три відсотки річних, 505 грн. витрат на проведення судової експертизи, 2500 грн. витрат на правову допомогу, 487,20 грн. судового збору, а всього 20855,39 грн. У решті задоволення позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило ОСОБА_5 «Українська транспортна страхова компанія».

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи. Стверджує, що ОСОБА_5 «Українська транспортна страхова компанія» виконало всі обовязки перед позивачем за рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2014 року, однак, останній подав ще один позов про стягнення з ОСОБА_5 «Українська транспортна страхова компанія» страхового відшкодування, пені, 3 % річних та інфляційних витрат. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки розмір спричиненої йому шкоди вже було визначено вищезазначеним рішенням суду та сплачено ОСОБА_5 «Українська транспортна страхова компанія» в повному розмірі. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про заперечення вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18.11.2014 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська транспортна страхова компанія» в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, інд.номер НОМЕР_3, страхове відшкодування у розмірі 10126 грн. 78 коп., витрати на проведення експертизи в розмірі 400 грн. та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Рішення набрало законної сили та згідно з вимогами ст. 61 ч. 3 ЦПК України, обставини встановлені даним рішенням, не підлягають встановленню при розгляді зазначеної справи.

Згідно з висновком судової авто-товарознавчої експертизи про відшкодування шкоди №73 від 25.04.2016 року, складеного експертом ТзОВ «Експертиза» - ОСОБА_6, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4, в цінах станом на 13.08.2015 року становить: 16502,32 грн. Ринкова вартість Toyota Camry, реєстраційний номер BC 9444 CE, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4, в цінах станом на 13.08.2015 року становить: 272 241,55 грн. (а.с.78-86).

Згідно квитанції № 139 від 28.04.2016 р. вартість проведення даного експертного дослідження становить 505 грн.

При визначенні розміру збитків, заподіяних транспортному засобу позивача, суд першої інстанції керувався вказаним вище висновком №73 від 25.04.2016 року і з врахуванням того, що позивач повністю виконав всі дії у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик прострочив виконання зобов'язання покладеного на нього законом здійснивши виплату страхового відшкодування в сумі 10126,78 грн., лише 13.08.2015 року, задовольнив позов та стягнув відшкодування вартості матеріального збитку в розмірі 6375,54 грн. та вартість проведення експертного дослідження в розмірі 505 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що регулює дані відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зокрема ст. 36 передбачає прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати.

Так, п.п. 36.1. наведеної норми встановлює, що страховик, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Ст. 36.2. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує термін Страховика на проведення виплати страхового відшкодування. Так у відповідності до цієї статті Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до абзацу 4 п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Обовязок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак позивачем не подано доказів на підтвердження того, що на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування.

Крім того, колегією суддів враховується те, що проведення судової авто-товарознавчої експертизи про відшкодування шкоди і складання висновку №73 від 25.04.2016 року, відбулось без огляду автомобіля при тому, що згідно з поясненнями представника позивача останнім проведено частковий ремонт автомобіля.

А відтак, оскільки відсутні докази щодо вартості відновлювального ремонту частково відремонтованого автомобіля, висновок №73 від 25.04.2016 року судової авто-товарознавчої експертизи, який не врахував вартості проведених робіт та вартості запасних частин, не може прийматись до уваги.

Зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції та призвели до помилкового висновку про доведеність вимоги щодо стягнення 6375,54 грн. страхового відшкодування, в зв»язку з чим в цій частині рішення суду слід скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні вказаної вимоги.

Згідно ст. 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Ст. 36.5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням того, що заява про отримання страхового відшкодування була подана 25.12.2013 року, а страхове відшкодування виплачено 13.08.2015року, правильним є висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача 3427,71 грн. пені з розрахунку за термін з 01.04.2014 року до 12.08.2015 року, а також 7 144, 62 грн. інфляційних витрат та 415,34 грн. - три відсотки річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи та згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу.

Відповідно до рахунку фактури №04-02/01 від 04.02.2016 р. ОСОБА_2 сплатив 2500 грн. оплати за надання правової допомоги.

Крім того позивачем сплачено судовий збір в розмірі 487, 20 грн.

Відповідно до ст.88 ЦК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В зв»язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити.

При цьому колегія суддів приймає до уваги наступні обставини.

Ціна позову 18940,08 грн.

Стягненню в користь позивача з відповідача підлягає 3427,71 грн. пені, 7 144, 62 грн. інфляційних витрат та 415,34 грн. - три відсотки річних, а всього 10810,71 грн., що становить 57 % задоволених вимог.

Загальна сума судових витрат становить 3492, 20 грн.

Пропорційно до задоволених вимог 57% від 3492, 20 грн. становить 1984, 85 грн.

Враховуючи сплату 535, 92 грн. за подання апеляційної скарги, загальна сума, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача складає 1754, 41 грн. ( 1984,85-230, 44 = 1754, 41)

А відтак загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становитиме 12565,12 грн. (10810,71+1754, 41=12565,12).

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2016 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування в сумі 6375,54 грн. скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги. В решті рішення суду змінити та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 всього 12 565 грн. 12 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Цяцяк Р.П.

ОСОБА_7