АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1376/2016 Головуючий у І інстанції - Журавська О.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому з урахуванням уточнень просила:

- встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період 17.07.2003 року по 30.09.2003 року;

- визнати спільним сумісним майном подружжя 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, спальне ліжко, матрац, тумбу під телевізором, тумбу в коридорі 2 шт., полиці в коридорі, кухонні меблі, джакузі, душову кабіну з масажером, тумбу у ванній кімнаті, електроплиту та піч, витяжку, мікрохвильову піч, холодильник двокамерний, посудомийну машину, знищувач сміття, систему фільтрації води, пральну машину автомат, шафу-купе у вітальні, шафу-купе в кімнаті, лавку з навісом та гойдалкою на терасі, квіти кімнатні, полицю для квітів 1 шт., набір каструль з 7 предметів, журнальний столик, домофон, полиці на кухні 2 шт., полиці у великій кімнаті 2 шт., світильники на кухні, у ванній кімнаті, коридорі, спальні, разом 10 шт., французькі натяжні стелі у спальні, ванній кімнаті 2 шт.

- визнати за позивачем право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1

- виділити позивачу: спальне ліжко, матрац, холодильник двокамерний, посудомийну машину, електроплиту та піч, витяжку, полиці на кухні 2 шт., душову кабіну з масажером, тумбу у ванній кімнаті, тумбу під телевізором, тумбу в коридорі 1 шт., шафу-купе в кімнаті, полицю для квітів 1 шт., світильники у великій кімнаті, пилосос з функцією мийки, всього на суму 47 600 грн.;

- виділити відповідачу: тумбу в коридорі 1 шт., кухонні меблі, джакузі, мікрохвильову піч, пральну машину автомат, шафу-купе у вітальні, лавку з навісом та гойдалкою на терасі, квіти кімнатні, набір каструль з 7 предметів, журнальний столик, домофон, французькі натяжні стелі для великої кімнати, спальні, ванної кімнаті 2 шт.;

- стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 17.07.2003 року проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 14.08.2003 відповідач продав належну йому квартиру за 106 000 грн. В цей же день, сторонами було придбано спірну квартиру, попередньо уклавши 17.07.2003 року договір завдатку, у відповідності до якого вартість квартири складала 212 000 грн. (еквівалент 40 000 дол. США). Сторони сплатили за придбання квартири 20 000 дол. США, отриманих від продажу, належної відповідачу квартири, а залишок сплатили за рахунок кредиту. Кредитний договір було укладено на ім'я відповідача, при цьому позивач виступала поручителем, а виплата кредиту відбувалась за рахунок спільних коштів подружжя, оскільки 01.10.2003 року сторони уклали шлюб. При цьому зазначені кошти були зароблені здебільшого позивачем, оскільки відповідач мав невеликий дохід. Таким чином, спірна квартира була спільною власністю сторін з урахуванням внеску кожної сторони, зокрема позивачу має належати 1/4 частина квартири, відповідачу 3/4 частини. 31.01.2007 року сторони уклали договір дарування, у відповідності до якого відповідач подарував позивачу 1/2 частину спірної квартири. У зв'язку з вище наведеним, вважає, що інша 1/2 частина квартири є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбана внаслідок спільної праці сторін як сім'ї. Крім цього, посилається на те, що за час спільного проживання сторонами було придбано майно з орієнтованою вартістю 95 300 грн. З лютого 2009 року позивач не проживає в спірній квартирі та не має доступу до майна, яке в ній залишилось. При цьому відповідач не визнає за позивачем права спільної сумісної власності на зазначене майно, ухиляється від добровільного розподілу набутого у шлюбі спільного майна, у зв'язку з чим вона вимушена звертатись до суду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період з 17.07.2003 року по 30.09.2003 року, визнати Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, зареєстровану на ОСОБА_3, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_2 право власності на ј частину зазначеної квартири, мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач просив відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2003 року до моменту винесення рішення суду про розірвання шлюбу - 30 червня 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, 14.08.2003 року до реєстрації шлюбу з позивачкою відповідач продав належну йому квартиру АДРЕСА_2

14.08.2003 року відповідачем було на підставі договору купівлі-продажу придбано квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 30, 70). На звороті договору ( а.с.30) продавцями квартири підтверджено, що сума договору повністю сплачена покупцем.

27.08.2003 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано на відповідача ОСОБА_3

Таким чином на квартиру АДРЕСА_1 право особистої власності у відповідача ОСОБА_3 виникло з моменту її придбання та реєстрації , тобто в серпні 2003 року до реєстрації шлюбу з позивачкою.

Та обставина, що відповідач укладав договір кредиту для отримання коштів на придбання квартири та сплачував цей кредит разом із позивачкою в період їх шлюбу за спільні сумісні кошти, дає право позивачу ставити питання про поділ цих коштів між сторонами, а не про поділ квартири, яка є особистою власністю відповідача, а не спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів не погоджується із посиланням апелянта на ту обставину, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана в період фактичних шлюбних стосунків між сторонами.

Позивач просила встановити факт проживання сторін однією сім'єю в період з 17.07.2003 року по 30.09.2003 року.

Стаття 256 ЦПК України передбачає встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі і проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надала суду належних та достовірних доказів щодо проживання сторін в період 17.07.2003 року по 30.09.2003 року однією сім'єю.

Крім того, за правилами Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, який був чинний до 1 січня 2004 року проживання осіб однією сім'єю без реєстрації шлюбу не породжувало будь-яких правових наслідків для цих осіб, передбачених Кодексом про шлюб та сім'ю УРСР, правила ст..ст. 22,28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовувалися.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України по цивільній справі № 135цс13 майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї ( при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету.); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Позивач не надала достовірних доказів того, що в період з 17.07.2003 року по 30.09.2003 року спільною працею та спільними зусиллями були одержані доходи, які були об'єднані сторонами по справі для набуття спірної квартири.

Навпаки, зазначені умови спростовуються тим, що спірна квартира була придбана відповідачем за кошти, які були отримані від продажу його дошлюбної квартири та за рахунок коштів кредиту, який ним було отримано в банку на своє ім. я до вступу у шлюб з позивачкою. Який внесок в момент придбання квартири було зроблено позивачкою , вона суду не довела.

Однак, з урахуванням того, що позивач приймала участь у погашенні кредиту, який було отримано відповідачем для придбання квартири, у відповідності до договору дарування від 31.01.2007 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка в подальшому була продана останньою у відповідності до договору купівлі-продажу від 03.07.2014 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 3 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :