Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУН 6-3/2012 Головуючий у 1 інстанції: Мовчана О.Г.
№22ц/778/1458/16 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОсоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2012 року по справі за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області Каба Ю.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_5, стягувач ПАТ КБ «Приватбанк»,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року Старший державний виконавець ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області Каба Ю.О. за згодою начальника відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області Веретельник Ж.А. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон до виконання своїх зобов'язань ОСОБА_5, який проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Вказане подання, державним виконавцем мотивується тим, що у відділі державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 92/8 по виконанню виконавчих документів про стягнення коштів у розмірі 246 987 грн. 46 коп. з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

23.11.2011 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень про стягнення боргів з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження.

Боржник ОСОБА_5 неодноразово викликався до виконавчої служби, попереджався про відповідальність за невиконання рішення суду, але міри по погашенню заборгованості не вживає, на вимоги державного виконавця не реагує.

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2012 року подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві, виїзду за кордон до виконання своїх зобов'язань громадянина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом першої інстанції встановлено, що у відділі державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 92/8 по виконанню виконавчих документів про стягнення коштів у розмірі 246 987 грн. 46 коп. з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

23.11.2011 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень про стягнення боргів з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Боржник ОСОБА_5 міри по погашенню заборгованості не вживає, на вимоги державного виконавця не реагує.

Відповідно до Узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховним Судом України від 01.02.2013 року за змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

З погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Державний виконавець, звертаючись з клопотанням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, направив до суду подання, копію постанови про відкриття провадження та копії виконавчих документів без надання будь-яких доказів про ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Жодних доказів, окрім наявності заборгованості, про будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) відсутні. В справі немає доказів, що маючи якесь майно чи грошові кошти боржник його приховує, чи перешкоджає у його вилученні чи реалізації.

За ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Окрім іншого, фактично звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження вказаного конституційного права громадянина.

Суд першої інстанції обмежив боржника у конституційному праві лише за наявності боргу.

У зв'язку з викладеним, оцінивши надані сторонами докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що висновки суду першої інстанції є помилковими а доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованими, тому ухвала суду попередньої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання..

Відповідно до п. 24-1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої ст. 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку, і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки судове рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не відноситься до переліку п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України, отже ухвала апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2012 року у цій справі скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області Каба Ю.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_5.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: