АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/246/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 2-8747/47/10 ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Швецової Л.А.

суддів - Бровченко І.О., Малінської С.М.

при секретарі - Єрьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року

у справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення на його користь заборгованості за надані послуги опалення та гарячу воду за період з 01.12.2003 року по 30.04.2010 року у сумі 8678 грн.13 коп.

В обґрунтування позову, позивач посилався на те, що відповідачі, згідно довідки про склад сім'ї користуються квартирою, розташованою за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 193 К1 кв. 921.

Позивач надає послуги з теплопостачання, відповідно до ст.ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (далі Закон) та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (надалі Правила), що регулюють відносини між субєктами господарювання предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, отримує або має намір отримувати такі послуги.

Відповідачі позов не визнали та посилаючись на відсутність у позивача будь-яких доказів стосовно того, що між сторонами було укладено договір, на підставі якого у відповідачів виникло зобовязання щодо сплати за надані їм позивачем послуги, просили застосувати строк позовної давності. Крім цього, не погодилися з розрахунками суми заборгованості та вважали, що підстав для задоволення позову не має.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року позов КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.05.2007 року по 01.04.2010 року у сумі 5377,30 грн. та судовий збір у сумі 31,60 грн., по 10,53грн., з кожного на користь держави.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.12.2015 року в задоволенні позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду за період з 01.12.2003 р по 01.05.2007 роки відмовлено.

На погодившись з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.09.2015 року ОСОБА_2 звернувся на нього з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі або закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції розглянув справу однобічно, надаючи перевагу доводам позивача та не беручи до уваги доводи відповідачів про те, що судом першої інстанції допущено ряд процесуальних порушень, а саме, судом не було залишено позовну заяву без розгляду, відповідно до вимог п.8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 209 ЦПК України проголосив лише вступну та резолютивну частину, не вказавши, в чому є складність справи. Крім цього, апелянт посилається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального права оскільки вважає, що судом не було надано належної правової оцінки тому факту, що між сторонами не існує договорних правовідносин. Крім цього, ОСОБА_2 вказав вказав, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши та обговоривши доводи сторін, які брали участь у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27.05.2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги опалення та гарячу воду за період з 01.12.2003 року по 30.04.2010 року у сумі 8678 грн.13 коп.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2010 року позовні вимоги КП « ХТМ» було задоволено стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.12.2003 року по 01.04.2010 року у сумі 8678,13 грн. та судовий збір у сумі 17 грн., по 10 грн., з кожного на користь держави.

02.04.2015 року відповідачі звернулися з заявою про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2010 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2015 року заяву ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4В було задоволено, заочне рішення скасовано та справа призначена до розгляду.

Частково задовольняючи позовні вимоги КП «ХТМ», районий суд виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005року № 630. Стягуючи суму заборгованості, суд застосував позовну давність.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

По справі достовірно встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 К1 кв. 921 та у відповідності до вимог ст. 68 ЖК України зобовязані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року .

Відповідно до статті 7 цього Закону встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги та затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування.

На виконання приписів зазначених Законів постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (з наступними змінами) затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), які безпосередньо регулюють відносини між субєктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги).

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги - водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги - стягується по затвердженим у встановленому порядку тарифам.

Згідно п. 30 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за № 630 зі змінами та доповненнями, користувач зобов'язаний своєчасно, у встановлений строк, сплачувати надані послуги.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на відсутність укладеного в письмовій формі договору не є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

КП «ХТМ» надавало послуги з централізованого опалення, а відповідачі їх отримували , тобто фактично погоджувалися з наданням вказаних послуг.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги»визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленоговиконавцемна основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Верховним судом України в постанові від 10.10.2012 р. по справі № 6-110цс12 зроблено наступних правовий висновок.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обовязковість положень цього акту для сторін договору, сторонни не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3,6,12 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії.

Крім того, судова колегія вважає безпідставним посилання апелянта на той факт, що вони не повинні сплачувати за надані послуги, оскільки вони не є споживачами. В статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» міститься тлумачення термінів, які застосовуються у вказаному Законі. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Таким чином, на відповідачів, як споживачів послуг, які надаються КП « ХТМ» розповсюджується дія всіх Законів та підзаконних актів, які регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи не відповідає дійсності, оскільки іншого розрахунку від відповідачі не надали, дані, про те, що у спірній квартирі мешкають дві, а не три особи не надавали, усупереч вимог абз. 2 ч.1 п.29 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідачі не звертались до КП «ХТМ» з письмовою заявою, що підтверджує відсутність будь-кого з зареєстрованих осіб, не надали (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання проходження військової служби, відбування покарання).

Крім того, відповідачі від споживання житлово-комунальних послуг з опалення не відмовлялися, із заявами про відєднання їх квартири від систем опалення до позивача не звертались, на відсутність чи якість цих послуг не скаржились й будь-якого іншого розрахунку заборгованості з оплати зазначених послуг, ніж той, що наданий позивачем, до суду не надали.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Задовольняючи позов в частині солідарного стягнення боргу за послуги з опалення та гарячої води за період з 01.05.2007 року по 01.04.2010 року та відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення боргу за період з 01.12.2003 року по 01.05.2007 рік у зв'язку зі спливом строку позовної давності, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з обставин справи та вимог закону.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на той факт, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 207 ЦПК України не залишив позов КП «ХТМ» без розгляду у звязку з тим, що позивач не сплатив судовий збір, судова колегія вважає безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачем, при подачі позову 27.05.2010 року було заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору та ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2010 року при вирішенні питання про відкриття провадження по справі, позивача було звільнено від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, з тих підстав, що судом, була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, по справі, яка не є складною. Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК України суд може проголосити вступну та резолютивну частини. Вказане право суду також передбачено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду № 14 від 18.12.2009 року, відповідно до якого, п равила частини третьої статті 209 ЦПК ( 1618-15 ) застосовуються лише у виняткових випадках, коли внаслідок складності справи складання повного рішення потребує багато часу та може бути відкладено на строк не більше ніж п'ять днів з дня

закінчення розгляду справи. В іншому разі суд має ухвалити повне рішення і проголосити його негайно після закінчення судового розгляду. Якщо складання повного рішення відкладається, його вступна і резолютивна частини викладаються у письмовому вигляді, підписуються всім складом суду, відразу проголошуються; цей

процесуальний документ приєднується до справи і суд повідомляє, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішення суду, що має бути зафіксовано в журналі судового засідання.

Що стосується клопотання апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про скасування рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2010 року, то воно не підлягає задоволенню, оскільки вказане рішення було скасовано ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2015 року.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вище викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно зясував обставини справи, відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну правову оцінку. Суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права і ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: