Справа № 308/9753/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді - Леміш О.М

при секретарі - Химинець О.Я

з участ представника позивача ОСОБА_1В

представника відповідача ОСОБА_2І

директора УВП "Синевір" - ОСОБА_3В

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Ужгородське виробниче підприємство "Синевір" Українського товариства глухих про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

Встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Ужгородське виробниче підприємство "Синевір" Українського товариства глухих про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 17 липня 2012 року на підставі розпорядження № 61 від 16 липня 2012 року його прийнято на посаду директора Ужгородського виробничого підприємства «СІНЕВІР» Українського товариства глухих. Так, 15 жовтня 2012 року за № 589, був укладений контракт про найм на роботу директора підприємства УТОГ, згідно якого ОСОБА_4 в період з 18 жовтня 2012 року по 18 жовтня 2013 року призначений на посаду директора Ужгородського виробничого підприємства «СИНЕВІР» УТОГ.

27 вересня 2013 року, укладена угода між головою Центрального правління Українського товариства глухих ОСОБА_5 та директором Ужгородського виробничого товариства «СИНЕВІР» УТОГ ОСОБА_4 термін дії Контракту від 15 жовтня 2012 року був продовжений до 18 квітня 2014 року

07 березня 2014 року згідно Постанови Президії № 15/2014 ОСОБА_4 було звільнено з посади директора Ужгородського виробничого підприємства «СИНЕВІР» УТОГ на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України.

На час звільнення ОСОБА_4 з посади директора Ужгородського виробничого підприємства «СИНЕВІР» УТОГ існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за період з листопада 2013 по березень 2014 року.

В порушення вимог ст. 116 Кодекс законів про працю України розрахунок по заробітній платі з ОСОБА_4 станом на серпень 2015 року не було проведено. Станом на 01 серпня 2015 року заборгованість становить до виплати 81 652 (вісімдесят одна тисяча шістсот п'ятдесят дві) гривні, 70 копійок.

Беручи до уваги те, що Відповідач не виплачував заробітну плату, починаючи з грудня 2013 року до серпня 2015 року та враховуючи положення ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», загальна сума компенсації, яка належить ОСОБА_4 до виплати становить 13 213 (тринадцять тисяч двісті тринадцять) гривень 35 копійок

Окрім наведеного, позивач зазначає, що заробітну плату він не отримував протягом 21 місяців. У зв'язку зі значною затримкою заробітної плати він відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв'язки, був змушений економити на харчах, одязі. ОСОБА_4В навіть не мав змоги купити хоча б якийсь подарунок синові ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, у якого був випускний в Мукачівському воєнному інтернат-ліцею з підвищеною воєнною та фізичною підготовкою, що призвело до значних душевних переживань Завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою у зв'язку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів.

Тому позивач вважає, що незаконними діями керівництво Ужгородське виробниче підприємство «СИНЕВІР» УКРАЇНСЬКОГО ТОВАРИСТВА ГЛУХИХ», було нанесено йому моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі - 100 000 гривень 00 копійок та просив суд стягнути на його користь .

До початку розгляду справи по суті, позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог згідно з якою позивач просив суд стягнути на його користь 112 004,70 коп невиплачена зарплата та середній заробіток за час розрахунку, 31246,28 коп компенсації втирати частини зарплати у зв"язку з індексацією , 12600 витрати на правову допомогу, та 100 000 ,00грн. за завдану йому моральну шкоду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд такі задовільнити.

Представник відповідача та директор підприємства "Синевір" позовні вимоги визнала частково, зазначила що заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 13241,49 грн. Що стосується решти вимог позивача то вона заперечила, просила суд відмовити в задоволенні позову.

Суд,заслухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2012 року на підставі розпорядження № 61 від 16 липня 2012 року ОСОБА_4В прийнято на посаду директора Ужгородського виробничого підприємства «СІНЕВІР» Українського товариства глухих.

15 жовтня 2012 року за № 589, був укладений контракт про найм на роботу директора підприємства УТОГ, згідно якого ОСОБА_4 в період з 18 жовтня 2012 року по 18 жовтня 2013 року призначений на посаду директора Ужгородського виробничого підприємства «СИНЕВІР» УТОГ.

27 вересня 2013 року, укладена угода між головою Центрального правління Українського товариства глухих ОСОБА_5 та директором Ужгородського виробничого товариства «СИНЕВІР» УТОГ ОСОБА_4 термін дії Контракту від 15 жовтня 2012 року був продовжений до 18 квітня 2014 року

07 березня 2014 року згідно Постанови Президії № 15/2014 ОСОБА_4 було звільнено з посади директора Ужгородського виробничого підприємства «СИНЕВІР» УТОГ на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України.

На час звільнення ОСОБА_4 з посади директора Ужгородського виробничого підприємства «СИНЕВІР» УТОГ існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за період з листопада 2013 по березень 2014 року.

В порушення вимог ст. 116 Кодекс законів про працю України розрахунок по заробітній платі з ОСОБА_4 не було проведено.

Станом на 12.04.2016 року заборгованість разом з середнім заробітком за весь час затримки розрахунку становить 112 004, 70 коп.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».

Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України «при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником-вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум».

Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», встановлює, що компенсація громадянам втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти, зокрема, і заробітну плату.

Згідно и. 2, 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності

Згідно п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх, випадках, коли зачинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у звязку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року.

Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Із розяснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, повязаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у звязку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації).

За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення.

Конституційний суд України визначив в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Таким чином, враховуючи наведене, а також відсутність доказів зі сторони відповідача, роботодавця на якому лежить обов"язок доведення відсутності його вини у не розрахунку працівника у день звільнення , суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та стягнення на користь позивача суми в розмірі 112 004,70 грн. та 31246,28 грн.

Окрім того, позивачем зазначено , що у зв"язку з неправомірними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000,00 грн.

Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Пункт 5 постанови пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року роз'яснюється, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та за якими доказами це підтверджено.

З огляду на зазначене, суд звертає увагу на те, що одними з основних принципів цивільного процесу є принципи змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що викладені у ст..ст.10, 11 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене та оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності,суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача коштів за спричинену моральну шкоду.

Разом з тим, позивачем заявлена вимога про стягнення на його користь суми судових витрат зокрема витрат на правову допомогу в розмірі 12600 , 00 грн.

Судом встановлено, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь витрат понесених за надання правової допомоги, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації встановлюється законом, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 « Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Оскільки матеріали справи не містять договору про надання юридичної допомоги, не визначені граничні розміри компенсації витрат, відсутні квитанції про оплату послуг адвоката, тому суд приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача витрат понесених за надання правової допомоги.

Так як у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судових витрат.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 14, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України

РІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до Ужгородське виробниче підприємство "Синевір" Українського товариства глухих про стягненнязаробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку- задоволити частково.

Стягнути з "Ужгородське виробниче підприємство "Синевір" Українського товариства глухих", що знаходиться за адресою 88000, Закарпатська область , м. Ужгород, вул. Огарьова , буд 3, ід.код. 03972593- на користь ОСОБА_4 не виплачену заробітну плату при звільненні та середній заробіток за весь час затримки розрахунку заробітної плати , що складає 112 004 грн. 70 коп.

Стягнути з "Ужгородське виробниче підприємство "Синевір" Українського товариства глухих", що знаходиться за адресою 88000, Закарпатська область , м. Ужгород, вул. Огарьова , буд 3, ід.код. 03972593- на користь ОСОБА_4 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв"язку з індексацією сум порушення термінів її виплати у розмірі, що складає 31 246,28 грн.

В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. 00 коп., та витрат на правову допомогу - відмовити.

Стягнути з "Ужгородське виробниче підприємство "Синевір" Українського товариства глухих", що знаходиться за адресою 88000, Закарпатська область , м. Ужгород, вул. Огарьова , буд 3, ід.код. 03972593- на користь ОСОБА_4 суму судового збору в розмірі 1223,10 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись через 5 днів.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7