У х в а л а

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 стягнення заборгованості за надані послуги з центрального водопостачання та водовідведення за касаційними скаргами комунального підприємства «Харківводоканал», ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1. У результаті неналежного виконання зобов'язань з оплати отриманих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 1999 року по 31 жовтня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 13 004 грн. 71 коп., у тому числі й індекс інфляції у розмірі 407 грн. 72 коп. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 182 грн. 09 коп., яку вони, незважаючи на вимоги, не погасили.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів зазначену вище заборгованість.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року, позов КП «Харківводоканал» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання в розмірі 4 154 грн. 81 коп. та водовідведення у розмірі 1 892 грн. 78 коп. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі КП «Харківводоканал» просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні його позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційні скарги КП «Харківводоканал» та ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності несплати відповідачами за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 14 березня 2011 року по 31 жовтня 2013 року. При цьому, відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суди послались на те, що КП «Харківводоканал» пропустив трирічний строк позовної давності, про що заявлено відповідачем ОСОБА_3

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1.

Пред'являючи позов, КП «Харківводоканал» посилалось на те, що у результаті неналежного виконання відповідачами зобов'язань з оплати отриманих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 1999 року по 31 жовтня 2013 року виникла заборгованість, яку вони, незважаючи на вимоги, не погасили.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 18 березня 2015 року № 6-25цс15, від 20 листопада 2013 року № 6-126цс13, від 04 лютого 2015 року № 6-239цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-780ц15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суди на наведене уваги не звернули та дійшли помилкового висновку про можливість застосування до вимог КП «Харківводоканал» наслідків спливу строку позовної давності, оскільки ніхто з відповідачів не звертався із відповідною заявою. У зв'язку з цим і у позивача не було потреби заявляти клопотання про поновлення цього строку та доводити причини його пропуску.

У зв'язку з цим посилання районного суду у рішенні про те, що відповідач ОСОБА_3 просив про застосування позовної давності не підтверджуються матеріалами справи, ні технічним записом судового засідання, ні журналом судового засідання.

Крім того, суди дійшли передчасного висновку про те, що судовим наказом, виданим 31 серпня 2012 року Московським районним судом м. Харкова, строк позовної давності не переривався, оскільки з ухвали суду не вбачається за який період позивач просив стягнути заборгованість судовим наказом.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-214цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного суди не врахували та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дали належної оцінки доводам КП «Харківводоканал» про те, що поданням заяви про видачу судового наказу він перервав строк позовної давності відносно усієї суми заборгованості, як це передбачено ч. 2 ст. 264 ЦК України, а не лише її частини.

Крім того, у порушення наведених норм процесуального права, суди не дослідили доводи ОСОБА_3 про причини неукладення договору із позивачем та які наслідки з цього випливають, та не перевірили його доводів про спірність розрахунку заборгованості у зв'язку із недослідженням обставин, від яких залежить правильне вирішення спору, наявності/відсутності загальнобудинкового засобу обліку холодної води.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, правовідносини між сторонами не визначені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України, оскільки порушення закону допущені як районним судом, так і апеляційним, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги комунального підприємства «Харківводоканал», ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська