Справа № 366/117/16-ц Головуючий у І інстанції Слободян Н. П.
Провадження № 22-ц/780/2548/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 29.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Сушко Л.П., Фінагєєва В.О.

за участю секретаря: Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Державного підприємства " Центр організаціно - технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження" на рішення Іванківського районного суду Київської області від 04 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження», третя особа ОСОБА_3 про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до наказу відповідача від 01.12.2015 року № 8-к їй була оголошена догана за неналежне виконання обовязків за посадою, вирішено не застосовувати до неї заходів заохочення на весь період дії даного дисциплінарного стягнення, починаючи з 01.12.2015. Оскаржуваний наказ винесено на підставі результатів аудиторської перевірки, що проводилась ТОВ «Аудиторська фірма «Київський аудитор» якою встановлено неналежне виконання нею обовязків за посадою, що полягало у розробці нею наказу по підприємству № 96 від 17.08.2015, яким було збільшено штат працівників на 16 одиниць, що розцінене відповідачем як порушення нею п. 3.16 Положення про відділ планування і аналізу економічної діяльності та організації праці.

Зазначає, що при вирішенні питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності відповідачем допущено процедурні порушення, а саме: вона не була ознайомлена із Звітом за результатами аудиту, який став основною підставою для висновку відповідача про неналежне виконання нею посадових обовязків. Відповідач зажадав надання нею 11.11.2015 року в обмежений час письмових пояснень щодо недоліків, виявлених аудитором, усно перелічивши їх на засіданні робочої комісії, створеної на підприємстві за результатами аудиторської перевірки. Відповідачем при застосуванні до неї дисциплінарного стягнення порушено вимоги ч. 1 ст. 149 КЗпП України щодо отримання її письмових пояснень по суті допущеного порушення трудової дисципліни.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 04 березня 2016 року позов задоволено частково. Наказ Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» від 1 грудня 2015 року № 8-к про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності визнано незаконним і скасовано.

Стягнуто з Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_2 недоплачену у звязку з накладенням дисциплінарного стягнення заробітну плату за період з 01.12.2015 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат

Додатковим рішенням Іванківського районного суду Київської області від 27 липня 2016 року стягнуто з Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_2 недоплачену у звязку з накладенням дисциплінарного стягнення заробітну плату за період з 01.12.2015 року по 20.04.2016 року в сумі 1983 грн. 60 коп. з урахуванням передбачених відрахувань.

Не погоджуючись з вказаним рішенням державне підприємство «Центр організаційно - технічного інформаційного забезпечення зоною відчуження» та ОСОБА_2 звернулись з апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що винесення незаконного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності спричинило їй значну моральну шкоду, після оголошення їй догани вона вимушена була виправдовуватись доводячи свою невинуватість, що спричинило погіршення стану здоров`я та що вона перебувала у звязку з цим на лікуванні в неврологічному відділенні.

В апеляційній скарзі Державне підприємство "Центр організаційно - технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження" просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення в порушення вимог ст. 149 КзПП яка не передбачає чітку процедуру відібрання пояснень від особи яка притягується до дисциплінарної відповідальності. Пояснення у ОСОБА_2 були відібрані до застосування дисциплінарного стягнення директором ДП «ЦОТІЗ» під час роботи робочої групи. Позивач ОСОБА_2 була притягнута до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання обовязків за посадою, що підтверджується висновком незалежного аудиту діяльності підприємства ТОВ «Аудиторська фірма Київський аудитор».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01 січня 2014 року працює в ДП „Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження на посаді начальника відділу планування і аналізу економічної діяльності та організації праці ( т.1 а.с.151).

01 грудня 2015 року її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом № 8-к за неналежне виконання обовязків за посадою, вирішено не застосовувати до неї заходи заохочення на весь період дії дисциплінарного стягнення ( а.с.26). Зазначений наказ було винесено на підставі перевірки, яка проводилась ТОВ «Аудиторська фірма «Київський аудитор»

Підставами для винесення оскаржуваного наказу та притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності стали висновки Аудиторського звіту від 02.11.2015 року у звязку з невиконанням ОСОБА_2 пп.4 п.4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Підприємства (т.1 а.с. 31-35).

Наказом № 138 від 02.11.2015 року з метою опрацювання результатів незалежного аудиту, що проходив на підприємстві з 19 по 30 жовтня 2015 року, забезпечення відповідного реагування та вжиття заходів щодо усунення виявлених порушень та недоліків, виявлених під час проведення аудиту, на підприємстві було створено робочу групу ( т. 1 а.с.27).

11 листопада 2015 року на засіданні робочої групи було вирішено: секретарю засідань робочої групи ОСОБА_4 терміново надати посадовим особам витяги з аудиторського звіту та Перелік питань, згідно з якими заслуховувались усні пояснення та вбачається потреба в наданні письмових пояснень, а також провести чергове засідання групи 12.11.2015 року, на якому ознайомитись з письмовими поясненнями посадових осіб та розпочати роботу над складанням плану заходів по усуненню зауважень (недоліків) у роботі ДП «ЦОТІЗ», а також розглянути питання щодо можливого притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у допущенні порушень. (а.с. 66).

11 листопада 2015 року ОСОБА_2 було надано пояснення щодо зауважень за результатами аудиту. (т.1. а.с. 75).

12 листопада 2015 року на засіданні робочої групи вирішено, що членам робочої групи слід додатково опрацювати матеріали за результатами незалежного аудиту, письмові пояснення посадових осіб, відповідні нормативно-правові документи (у т.ч. посадові інструкції) та зробити висновки щодо наявності або відсутності порушень у роботі посадових осіб і підстав для притягнення до дисциплінарної відповідності.

16 листопада 2015 року на засіданні робочої групи було вирішено надати письмові висновки щодо можливого притягнення до відповідальності посадових осіб підприємства, винних у допущенні порушень ( т.1 а.с.70).

30 листопада 2015 року на засіданні робочої групи було вирішено надати письмові пропозиції щодо притягнення до відповідальності посадових осіб підприємства, винних у допущенні порушень ( т.1 а.с.71).

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що в порушення вимог ч.1 ст. 149 КЗпП України перед застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді догани роботодавець не зажадав від ОСОБА_2письмових пояснень.

Висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством (ст. 14-1 КЗпП України).

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у строки та в порядку встановленими ст. 148-149 КЗпП України.

Згідно з ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником, без поважних причин, обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов'язки працівника визначаються у посадовій (робочій) інструкції. КЗпП України не містить переліку випадків, в яких може застосовуватися догана чи звільнення. Притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення стягнення - це право роботодавця, а не його обов'язок. При визначенні виду стягнення враховуються і попередня робота працівника, його ставлення до праці. До застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від працівника письмові пояснення. Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. Власник підприємства зобов'язаний, застосовуючи певний вид дисциплінарного стягнення, видати наказ (розпорядження), в якому в обов'язковому порядку вказуються мотиви застосування стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 надавались пояснення на імя директора підприємства за пропозицією робочої групи та запропонованими питаннями саме за результатами аудиту і не розцінювались нею як пояснення особи, яка притягується до дисциплінарної відповідальності.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що після встановлення наявності факту порушення конкретними посадовими особами своїх обовязків, порушення трудової дисципліни, це мало бути доведено до цих осіб, і у них, як у осіб, які притягуються до дисциплінарної відповідальності, мало бути відповідно до ч.1 ст. 149 КЗпП України відібрано письмове пояснення.

Виходячи з встановлених обставин справи та вимог КЗпП України, перед накладенням дисциплінарного стягнення роботодавець не зажадав від позивача письмових пояснень.

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволені позову в частині стягнення моральної шкоди суд виходив із того, що скасування наказу про оголошення наказу є достатньою сатисфакцією для позивачки і додаткове стягнення моральної шкоди є зайвим.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних підстав:

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було належним чином враховано її душевні страждання в результаті неправомірних дій відповідача, що негативно відобразилось на стосунках з колегами та перебування позивача на лікування в неврологічному відділенні.

Враховуючи обставини характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості відшкодування моральної шкоди слід стягнути в розмірі 3000 грн.

Посилання апелянта Державного підприємства " Центр організаціно - технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження", що ст. 149 КзПП України не передбачено чіткої процедури відібрання пояснень від особи, яка притягується до відповідальності не заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи пояснення у ОСОБА_2було відібрано щодо зауважень за результатами аудиту з зазначенням питань на які необхідно надати відповідь, Пояснень як у особи, що притягується до кримінальної відповідальності у ОСОБА_2 не відбиралось.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, тому її слід відхилити.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307,308, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр організаціно - технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження" відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 04 березня 2016 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати, Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з державного підприємства «Центр організаційно- технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_2 3000 (три тисячі ) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: