Провадження №2/761/856/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

19 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Піхур О.В.

при секретарі Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Енергогаз України» про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Енергогаз України» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.04.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 800003540, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 7805700,00 грн., а ОСОБА_3 зобов`язався в строки та на умовах передбачених кредитним договором погашати заборгованість за кредитом та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов`язань за кедитним договором № 800003540 від 02.04.2008 року, між позивачем та ОСОБА_3 02.04.2008 року укладено іпотечний договір № 800003540-И, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 02.04.2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав у іпотеку майнові права об`єкт будівництва № 10, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, з наступними характеристиками: квартира № 78, поверх 3, кількість кімнат 3, загальною проектною площею 90,23 кв.м.. У лютому 2015 року представником було встановлено, що майнові права за договором дольової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_3 в Шевченківському районі міста Києва від 11.01.2006 року № Б-3-78 на об`єкт будівництва № 10, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, з наступними характеристиками: квартира № 78, поверх 3, кількість кімнат 3, загальною проектною площею 90,23 кв.м., були відчужені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, а той в свою чергу уступив право вимоги на ці майнові права ОСОБА_1. Відповідно до матеріалів кримінального провадження № 000052, 03.06.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про уступку права вимоги. 03.06.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про уступку права вимоги. 30.06.2009 року головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1. Проте, умови кредитного договору № 800003540, щодо погашення простроченої заборгованості ОСОБА_3 не виконуються. Позивач звернувся до постійного діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» із позовною заявою про стягнення заборгованості, а 16.01.2009 року було ухвалено рішення та було видано Новозаводським районним судом виконавчий лист № 6-127/10 від 19.01.2010 року. Заборгованість за даним виконавчим документом не стягнута, а в добровільному порядку ОСОБА_3 заборгованість не погасив.

Тому позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 800003540 від 02.04.2008 року, яка становить 8271975,56 грн. та складається з заборгованості: заборгованість по кредиту в розмірі 7698298,32 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 385970,72 грн.; пеня в розмірі 187706,52 грн. та сплати третейського збору сплаченого позивачем у розмірі 82723,08 грн., а всього 8354698,64 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: житло ву квартиру № 78, загальною площею 90,10 кв.м., житлова площа 46,40 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, що належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності виданого 30.06.2009 року головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, шляхом визнання за ПАТ «Альфа Банк» (, адреса реєстрації: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6), права власності за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

У судовому засіданні представник позивача Яцишин А.М. позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечення на позовну заяву не подали.

Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2006 року між ТОВ «Центр «Енергогаз України» (сторона-1) та ОСОБА_3 (сторона-2) було укладено договір № Б-3-78 додаткової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_3 в Шевченківському районі м. Києва з подальшими доповненнями, відповідно до умов якого сторона-2 бере участь в інвестуванні будівництва житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 в Шевченківському районі м. Києва, а сторона-1 зобов`язується після закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію передати стороні-2 документи для оформлення права власності на частину новозбудованого житла, а саме кварти.

В судовому засіданні було встановлено, що 02 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 800003540, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: сума кредиту 7800705 грн., процентна ставка - 17,00% річних, дата остаточного повернення кредиту - 02.04.2018 року.

Згідно матеріалів справи між позивачем та ОСОБА_3 02 квітня 2008 року було укладено Іпотечний договір № 800003540-И, відповідно до умов якого, іпотекодавець у забезпечення виконання зобов`язання, визначеного у статті 2 цього договору, передає іпотекодержателю в іпотеку майнові права на об`єкт дольової участі, будівництво якого не завершено та який стане власністю іпотекодавця в майбутньому, а іпотекодержатель приймає його в іпотеку та набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншим кредиторами іпотекодавця, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2.1 Іпотечного договору, іпотекою забезпечується кожна та всі із вимог іпотекодержателя, що випливають із основного договору із всіма змінами та доповненнями до нього , або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому за умовами якого іпотекодавець зобов`язується перед іпотекодержателем повернути наданий йому кредит не пізніше 02 квітня 2008 року в розмірі 7800705,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом згідно умов основного договору, сплатити пенюза прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, а також здійснювати всі інші платежі в порядку та на умовах, що визначені основним договором та законом.

Згідно п. 3.1 Іпотечного договору, предметом іпотеки за цим договором є майнові права на об`єкт дольової участі, будівництво якого не завершене та який є власністю іпотекодавця в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону (ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).

За ч.2 ст.7 Закону України «Про іпотеку», у разі, якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Судом встановлено, що 03 червня 2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ТОВ «Центр «Енергогаз України» було укладено договір про уступку права вимоги, відповідно до умов якого сторони домовилися про уступку ОСОБА_3, ОСОБА_2 права вимоги за Договором від 11 січня 2006 року № Б-3-78 дольової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_3 в Шевченківському районі м. Києва, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Центр «Енергогаз України» . ОСОБА_2 набуває всіх прав та обов'язків ОСОБА_3 за основним договором, в тому числі права вимоги від ТОВ «Центр «Енергогаз України» передачі частини новозбудованого житла. Крім того, 03 червня 2008 року між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ТОВ «Центр «Енергогаз України» було укладено договір про уступку права вимоги, відповідно до умов якого сторони домовилися про уступку ОСОБА_2, ОСОБА_1 права вимоги за Договором від 11 січня 2006 року № Б-3-78 дольової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_3 в Шевченківському районі м. Києва та Договору про уступку права вимоги від 03 червня 2008 року.

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»).

У випадку коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (частина друга статті 586 ЦК), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнаний недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в пункті 2 частини другої статті 592 ЦК установлено інший наслідок порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави, а саме - пред'явлення вимоги про дострокове виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а також тому, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна (стаття 23 Закону України "Про іпотеку") (п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності від 30 червня 2009 року, яке видане Головним управлінням житлового забезпечення, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_3, складається з 3 кімнат, житловою площею 46,40 кв.м., загальною площею 90,10 кв.м. дійсно належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки від 18.01.2016 року КВ-2016 №794 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна , АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності виданого Головним управлінням житлового забезпечення 30.06.2009 р. (Наказ №998-С/КІ від 23.06.2009 р.), зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 02.07.2009 р. за реєстровим №9921 в реєстровій книзі д.2086-261.

Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору (ст. 16 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, після завершення будівництва квартира АДРЕСА_3 є предметом іпотеки у відповідності до Іпотечного договору № 800003540-И.

Рішенням Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 16.01.2009 року позов ТОВ «Аль-Банк» задовольнив частково, а саме стягнув з ОСОБА_3 та ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів», солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 7698298,32 грн., за нарахованими відсотками - 970,72 грн. та пені - 187706,52 грн., а разом - 8271975,56 грн..

Згідно матеріалів справи, Новозаводським районним судом м. Чернігова 10.02.2010 року було видано відповідний виконавчий лист.

Відповідно до пояснень представника позивача, викладених в позовній заяві, позичальник свої зобов`язання за Кредитним договором не виконує, що призвело до утворення простроченої заборгованості.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві.

Відповідно до п. 6.1 Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього договору; у інших випадках, передбачених законодавством України.

Пунктом 6.2 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотеко держателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у п. 6.3 цього договору. Порядок реалізації предмета іпотеки для погашення заборгованості іпотекодавця за основним договором визначається іпотекодержателем та може здійснюватися як із залученням іпотекодавця, так і без нього, всіма можливими засобами, зокрема, але не обмежуючись, через аукціони (прилюдні торги), біржі, тощо. Підписанням цього договору іпотекодавець надає іпотекодержателю згоду на залишення предмету іпотеки за собою за ціною визначеною в п. 3.3 цього договору, у випадку якщо аукціон (прилюдні торги) оголошено таким, що не відбувся.

Згідно п. 6.3 договору, який є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя і визнається сторонами та діючим законодавством як договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що надає право іпотекодержателю в порядку позвсудового регулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі даного договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання на підставі даного договору та застереження може здійснюватися одним із способів: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя з дня, наступного за останнім днем строку, визначеного для виконання основного зобов'язання або умов цього договору у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана іпотекодержателем Закону України «Про іпотеку» та п. 6.1, із урахуванням умов п. 8.2 цього договору.

Відповідно до п. 6.3.3 договору, сторони цим погоджуються, що в разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та в порядку, що визначений цим пунктом, іпотекодержатель набуває всіх прав та обов'язків, які належать іпотекодавцю, за договорами, на підставі яких у іпотекодавця виникають майнові права на об`єкт дольової участі.

Пунктом 6.4 Іпотечного договору передбачено, що право вибору способу звернення на предмет іпотеки із числа передбачених у цьому договорі та у законодавстві України належить іпотекодержателю.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

З урахуванням ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», можна зробити висновок, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке є способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

У правовій позиції постанови Верховного Суду України від 11.12.2013 року у справі 6-124цс13 зазначено, що виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч. 1 ст.360-7 ЦПК України).

Відповідно до розрахунку заборгованості, який міститься в позовній заяві, заборгованість по кредиту в розмірі 7698298,32 грн., заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 385970,72 грн., пеня в розмірі 187706,52 грн..

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Даючи юридичну оцінку поясненням сторін та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, та з урахуванням того, що договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки, суд дійшов висновку, що в рахунок погашення заборгованості відповідача необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки, передбачені законом позасудові способи реалізації прав іпотекодержателя не виключають можливості захисту його права у судовому порядку при наявності такого застереження.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 243,60 грн..

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212, 213, 215, 223-228 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 572, 611, 624, 1049 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», , Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", Постановою Верховного Суду України від 11.12.2013 року у справі 6-124цс13, суд,

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Енергогаз України» про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно : житлову квартиру №78, загальною площею 90,10 кв.м., житловою площею 46,40 кв.м., яка розташована за адресою : АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 30.06.2009 року, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» права власності за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №800003540 від 02.04.2008 року, яка становить 8271975,56 грн. та складається з заборгованості по кредиту в розмірі 7698298,32 грн., заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 385970,72 грн., пені в розмірі 187706,52 грн. та сплати третейського збору у розмірі 82723,08 грн., а всього 8354698,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя