АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Поліщук Ю.В.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №752/15643/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10920/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» і, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача заробітну плату за період з 01 вересня 2014 року по 15 вересня 2015 року в сумі 37625 гривень, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з15 вересня 2015 року по 01 липня 2016 року в розмірі 28595 гривень та моральну шкоду в розмірі 53780 гривень.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 05 жовтня 2007 року по 15 вересня 2015 року вона працювала на посаді головного економіста Луганського відділення № 550 департаменту роздрібних продажів у Донбаському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк».

Наказом від 10 вересня 2015 року її було звільнено з займаної посади з 15 вересня 2015 року в зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, та виплачено вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацію за невикористану відпустку.

В обгрнутування свого позову позивач зазначає, що з моменту початку проведення в м.Луганськ Антитерористичної операції і наявною небезпекою для життя вона продовжувала перебувати в трудових відносинах з ПАТ «Укрсоцбанк», однак керівництво Банку самоусунулось від вирішення питання щодо забезпечення безпеки працівників філії, не приймало будь-яких рішень і не інформувало працівників про трудовий розпорядок та зміну умов трудового договору.

Протягом тривалого часу вона не мала доступу до робочого місця і лише 30 січня 2015 року отримала електронний лист, яким її поінформовано про рішення Спостережної Ради ПАТ «Укрсоцбанк» та наказу ПАТ «Укрсоцбанк» про вивільнення працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Однак, на думку позивача, зазначений наказ не є підставами для припинення трудових відносин між нею та ПАТ «Укрсоцбанк».

Фактично трудові відносини були припинені між сторонами 15 вересня 2015 року напідставі наказу про звільнення від 10 вересня 2015 року.

Позивач зазначає, що відповідач в порушення вимог ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» незаконно не виплатив їй заробітну плату за період з 01 вересня 2014 року по 15 вересня 2015 року, яка, виходячи із довідки про розмір заробітної плати, наданої Банком, становить за зазначений період 37625 гривень.

Також, посилаючись на норми ст.117 КЗпП України, позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати в розмірі 28595 гривень.

Крім того, позивач посилається на те, що діями відповідача їй була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 53780 гривень, оскільки внаслідок невиплати заробітної плати залишилась в скрутному матеріальному становищі, а на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представником позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_4, подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_4, підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ПоліщукЮ.В., яка діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк», проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з 05 жовтня 2007 року позивач обіймала посаду головного економіста Луганського відділення № 550 департаменту роздрібних продажів у Донбаському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк».

Позивач була звільнена з займаної посади на підставі наказу ПАТ «Укрсоцбанк» від 10 вересня 2015 року № 2136 П відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з 15 вересня 2015 року в зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Звертаючись до суду позивач посилається на те, що відповідач не виплатив їй заробітну плату за період з 01 вересня 2014 року по момент звільнення.

Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В силу положень ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Тобто, заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов'язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (тижневої) роботи та за умови провадження підприємством (установою, організацією) господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розпис; розцінки та норми праці; накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок, матеріальної допомоги тощо); табель обліку використання робочого часу; розрахунково-платіжна відомість.

Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405V2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження

територіальної цілісності України» та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінетом Міністрів України був затверджений перелік населених пунктів, на території яких проводиться Антитерористична операція, до складу яких входить м.Луганськ.

Згідно з постановою Національного банку України № 435 від 22 липня 2014 року та № 436 від 23 липня 2014 року, починаючи з 01.09.2014 р. призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій в населених пунктах, які не контролюються українською владою, у т.ч. в м.Луганськ.

Як встановлено судом з 01 вересня 2014 року Луганське відділення ПАТ «Укрсоцбанк» не здійснює своєї діяльності і зазначені обставини не оспорювались сторонами.

Також, судом встановлено і не оспорювалось сторонами, що позивач фактично з 01 вересня 2014 року не виконувала своїх посадових обов'язків.

Мінсоцполітики України своїм листом від 08.07.2014 р. N 7302/14-14/13 роз'яснило, що працівники, які не виходять на роботу у зв'язку з переміщенням із районів проведення антитерористичної операції, або ті, які залишаються у таких районах під час проведення антитерористичної операції і не мають змоги виходити на роботу у зв'язку з небезпекою для життя та здоров'я, не можуть бути звільнені за пунктом 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України на підставі «прогул».

Зазначене обумовлено необхідністю збереження життя і здоров'я таких працівників та їх сімей і вважається як відсутність на роботі з поважних причин. У такому випадку за працівниками зберігаються робоче місце та посади.

Роботодавцям рекомендовано за необхідності надавати працівникам на їх прохання оплачувані відпустки, відпустки без збереження заробітної плати, що надаються працівникам в обов'язковому порядку, та відпустки без збереження заробітної плати, які надаються за угодою сторін у порядку, визначеному законодавством.

Позивач з заявами про надання їй оплачуваної відпустки, відпустки без збереження заробітної плати на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» не зверталась.

В обґрунтування позову позивач посилається на положення ст. 113 КЗпП України, посилаючись на те, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тариної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Однак, Міністерством соціальної політики литом від 11.08.2014 р. № 89466/0/14-14/13 стосовно застосування роботодавцями положень статті 113 Кодексу законів про працю України роз'яснено, що відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Неможливість повернення працівника на підприємство, яке знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, не є простоєм.

Крім того, судом встановлено, що на підставі рішення Спостережної ради ПАТ «Укрсоцбанк» від 12.01.2015 р. та від 15.01.2015 р. та наказу № 6 від 30 січня 2015 рокущодо зміни в мережі відділень ПАТ «Укрсорцбанк» було Луганське відділення підлягало закриттю, а працівники вивільненню.

Про зазначене рішення позивач була повідомлена 23 січня 2015 року

14.07.2015 р. Банк повторно повідомив позивача про прийняте рішення щодо закриття відділення та скорочення посад працівників, запропонував наявні вакансії, можливість подання заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати в період проведення антитерористичної операції, а також була запропонована вихідна допомога в розмірі 9030 гривень.

Заяв на адресу Банку про згоду або не згоду на зайняття вакантних посад або ж надання відпустки від позивача не надходило. 30 січня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» видано наказ про звільнення ОСОБА_4 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 15 вересня 2015 року.

Підстави та порядок звільнення позивачем не оспорюється.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: