Справа № 0910/1403/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді : Гордія В.І., з секретарем Корбутяк Н.М., за участю представників: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. З позовних вимог видно, що 19.03.2010 року в 11 год. 30 хв. його матірю ОСОБА_6 було вчинено заповіт на його користь та на користь відповідачів. Він вважає, що даний заповіт є недійсним, оскільки був посвідчений з порушенням чинного законодавства та суперечив волі заповідача. Даний заповіт посвідчувався секретарем Вербовецької сільської ради, Косівського району. 27.06.2010 року його мати померла. Він вважає, що текст заповіту не був оголошений секретарем його матері, як це вимагає чинне законодавство, а навпаки був прочитаний тільки свідками, що суперечить вимогам Інструкції. Крім того посвідчення заповіту відбувалось на дому у заповідачки в звязку з її похилим віком, тобто в с. Старий Косів, Косівського району, Івано-Франківської області, хоча текст заповіту викладений за допомогою компютерної техніки. Також в описовій частині так і в посвідчувальному написі місце вчинення нотаріальної дії зазначено с. Вербовець, Косівського району, Івано-Франківської області. Також хоча місце заповіту вказано адресу місця проживання та місця посвідчення заповіту, однак не вказано вулиці, що при посвідченні заповіту на дому вказується обовязково. Одночасно із даними порушеннями в заповіті не вказано всі анкетні дані свідків, які були присутні при посвідченні заповіту. Зокрема не вказано місце реєстрації або проживання, хоча вказані паспортні дані ОСОБА_7. Дана обставина свідчить під сумнів дійсність внесених даним в заповіт про перевірку секретарем дієздатності свідків. Даний факт також підтверджує те, що текст заповіту виготовляється заздалегідь, а не в приміщенні житлового будинку його матері. Тим самим порушено таємницю вчинення нотаріальної дії. Також свідок ОСОБА_8І, на день посвідчення заповіту була онкологічно хворою і після перенесеної операції потребувала постільного режиму та стороннього догляду за нею. Щодо свідка ОСОБА_7 він є двоюрідним братом ОСОБА_4 Також з позовних вимог видно, що 19.03.2010 року його мати була важкохворою жінкою та перебувала в стадії реабілітації після перенесеного інсульту, який передбачає гостре порушення мозкового кровообігу, що спричинює ушкодження тканин мозку і розлади його функцій, зокрема ознаками набряку мозку, виразна загально мозкова симптоматика з пригніченням свідомості, що в свою чергу має наслідком неможливість усвідомлювати наслідки своїх дій та керувати ними. Це також ставить під сумнів вільне волевиявлення, розуміння значення своїх дій його матірю під час посвідчення оскаржуваного заповіту. Однак при посвідченні заповіту секретарем Вербовецької сільської ради поряд із допущеними порушеннями та вказівкою про посвідчення заповіту на дому в звязку із похилим віком при оголошенні та підписанні документів зазначено про неможливість прочитати та підписати заповіт. Дані визначення суперечать одне одному і одночасно підтверджують факт хвороби матері позивача, яка унеможливлювала свідомого волевиявлення.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав того, що заповіт складений з порушенням закону, зокрема ч.4 ст. 207 ЦК України, оскільки не вказано в заповіті про причини з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальних дій не могла підписати документ. Тому він просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позов заперечила, та суду пояснила, що ОСОБА_6 захворіла та з 2001 року була не ходячою, однак в той час її доглядав чоловік. З 2007 року важко захворів і ОСОБА_9 і вона почала доглядати за ним і ОСОБА_6 В 2008 році ОСОБА_9 помер, однак на похороні дітей нікого не було, а вона була змушена сама організовувати і похоронити його і в той же час доглядати ОСОБА_6, яка тоді була сильно ображена на дітей, що вони не приїхали на похорон, а ні на поминальний обід, після чого хвороба її значно ускладнилась. Відповідачка особисто телефонувала позивачу, просила щоб він приїхав до матері, однак той посилався тільки на свою зайнятість та брак часу і сам просив, щоб вона доглядала його матір. Оскільки ОСОБА_6В була не ходяча її часто навідували сільський голова, сусіди і подруги. ОСОБА_6В неодноразово висловлювала про свій намір скласти заповіт, а також покликала своїх подруг ОСОБА_8, ОСОБА_10 і ОСОБА_7 Присутньою при складанні заповіту вона не була, в той час вона знаходилась на вулиці в приміщенні кухні, про умови заповіту ОСОБА_6 сама говорила в хаті із секретарем сільської ради в присутності свідків. Свідки вказані в заповіті не являються її родичами. На момент складання заповіту ОСОБА_6 в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій. Відразу після смерті ОСОБА_6, позивач жодних претензій до відповідачки не ставив, а навпаки при сусідах запевняв її, що вона і буде продовжувати проживати в цьому ж господарстві, доглядати за могилами батьків та господарством. Про заповіт позивачу було відомо, оскільки його мати не приховувала свого наміру і за життя всім розказувала, що має намір залишити в користь відповідачки частину господарства. Просить у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2, вважає, що позов є безпідставним та надуманим, оскільки заповіт вчинений з додержанням вимог закону,. Тому просить у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 27 червня 2010 року померла мати позивача ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-НМ № 113294, виданим Вербовецькою сільською радою 29.06.2010 року (том 1 а.с. 5). Як вбачається з копії заповіту, посвідченого Вербовецькою сільською радою 19.03.2010 року за реєстром № 169 (том 1 а.с. 7), на випадок своєї смерті ОСОБА_6 зробила заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу і відповідачам по справі в рівних частинах. Вказаний заповіт посвідчено вдома у заповідачки, за адресою с. Старий Косів Косівського району Івано-Франківської області у звязку з її похилим віком. У звязку з неможливістю прочитати і підписати заповіт, на особисте прохання заповідачки в її присутності, текст заповіту в голос прочитано і підписано ОСОБА_11 та в присутності запрошених заповідачкою двох свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8

З матеріалів справи видно, що згідно з медичними документами та медичними картками ОСОБА_6, вона мала тимчасові розлади в роботі лівої руки лівобічний геміпарез, докази щодо будь-якої хвороби правої руки чи правої частини тіла матеріали справи не містять.

Статтею 37 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних); видають дублікати посвідчених ними документів; засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах. Зазначені посадові особи органів місцевого самоврядування не мають права на оформлення документів, призначених для використання за межами державного кордону.

Згідно ст. 40 ЗУ «Про нотаріат» посвідчення заповітів і довіреностей посадовими особами, зазначеними в цій статті, проводиться з дотриманням вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів.

У відповідності до ст. 41 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Заповіт може бути визнаний недійсним у разі недодержання в момент його складання вимог щодо оформлення та посвідчення.

Вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноруч або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або будь-яких інших причин не може власноруч підписати заповіт, за дорученням заповідача може бути підписаний іншою фізичною особою. При цьому, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.

Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сімї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, імя, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У ст. 205 ЦК України розмежовуються форми правочину та способи волевиявлення.

Згідно ч.1 цієї статті правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі.

Згідно з положенням ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже підпис є обовязковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника (-ів) правочину, забезпечує іх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Унаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або уповноваженими особами власноручно.

Відповідно до ч.2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст. 207 цього кодексу.

Частиною 4 ст. 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у звязку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

З урахуванням встановлених у справі обставин та досліджених доказів наданих сторонами суд дійшов до висновку про те, що оскільки підпис в оспорюваному позивачем заповіті здійснено не заповідачем, а іншою особою, секретар сільської ради ніяких дій, передбачених ч.4 ст. 207 ЦК України, не вчинив, будь-які застереження в заповіті відсутні.

Обовязок вказувати причини, з яких текст правочину не був підписаний тією особою, що вчиняє правочин, покладається на нотаріуса та інших осіб, що мають право вчинити нотаріальні дії, з тих міркувань, що вони повинні перевірити відповідність правочинів, які посвідчують, вимогам закону. Цього секретарем Вербовецької сільської ради не було.

Виходячи з вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК України.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене на підставі ст. 202-203, 205, 207, 209, 1247, 1253, 1257 ЦК України, ст. 37, 40, 41, 44 ЗУ «Про нотаріат», та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати нечинним та скасувати заповіт посвідчений 19 березня 2010 року, реєстровий номер 169, секретарем Вербовецької сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області від імені ОСОБА_6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: В.І. Гордій