РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року

Херсонський міський суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Ігнатенко О.Й.,

народних засідателів: Успенської Л.А., Шум І.В.,

при секретарі Хоречко Я.В.,

за участю прокурора Крайнікової О.В.,

лікаря-психіатра ОСОБА_1,

представника КЗ «Херсонська обласна психіатрична

лікарня» ХОР ОСОБА_2,

заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за заявою Головного лікаря Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради ОСОБА_4, заінтересовані особи - ОСОБА_3, Херсонська місцева прокуратура про госпіталізацію особи до психіатричного закладу, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що 16.09.2016 року до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради госпіталізована ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. У своїй заяві до головного лікаря опікун ОСОБА_3 повідомив, що психічний стан її підопічної різко погіршився, у ОСОБА_5 досить часто трапляються епілептичні приступи, в результаті яких остання не спить ночами, стає агресивною, не може контролювати свою поведінку, бє вікна, псує на собі одежу. У звязку з цим заявник просив винести рішення щодо госпіталізації ОСОБА_5 до Херсонської психіатричної лікарні у примусовому порядку.

Представник КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради підтримала заяву та просила її задовольнити.

В судовому засіданні лікар-психіатр пояснила, що стан ОСОБА_5 нестійкий, без надання психіатричної допомоги у примусовому порядку остання є небезпечною як для себе, так і для оточуючих.

Особа, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку в судове засідання не зявилася за станом здоровя, в матеріалах справи наявна заява про її згоду на надання їй допомоги в примусовому порядку.

Законний представник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви, допитаний за приписами ст. 184 ЦПК України, як свідок за правилами ст. ст. 180-182 ЦПК України, дав покази про те, що він є опікуном ОСОБА_5, яка страждає хронічним психічним захворюванням у формі розумової відсталості в ступені різко вираженої імбецильності. Неодноразово знаходилась на лікуванні з приводу загострення хвороби. На сьогоднішній день вона потребує лікування в умовах стаціонару, її поведінка є небезпечною для оточуючих. Стан здоровя її не дозволяє самостійно задовольняти свої життєві потреби.

Прокурор у судовому засіданні підтримала заяву, як обґрунтовану, не заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи суд ввжає, що заява підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до положень ст.5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Ст. 3 Конституції України встановлено, що людина її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.2 ст. 28 Конституції України, жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціальноправовими обмеженнями.

Нормою ст. Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоровя особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судовопсихіатричної експертизи посмертно.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатричний огляд проводиться з метою зясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.

Нормою ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особидо психіатричного закладу. Так, особа, яка страждаєна психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.Інших підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено.

Термін «душевнохворий» не має чіткого визначення, оскільки психіатрія це сфера, яка включає в себе і медичні і соціальні фактори. Однак, цей термін не може бути використаний таким чином, щоб дозволити госпіталізувати особу в недобровільному порядку тільки тому, що її уявлення та поведінка відхиляються від загальноприйнятних норм.

Аналогічну позицію висловив Європейський Суд з прав людини в справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37.

Високий Суд висловив думку, для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободив сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: поперше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору обєктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, завиключенням невідкладної психіатричної допомоги; по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по-третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації.

Відповідно до Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, а саме принципом 16 встановлюється, що будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному заклад у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоровя або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи.

З матеріалів справи та оглянутої в судовому засіданні медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що 16.09.2016 року в супроводі опікуна ОСОБА_5 була доставлена до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» через погіршення психічного стану.

Небезпечна поведінка особи та її небезпека підтверджується наданими документами: направленням лікаря, показами свідка.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради №4413 від 19.09.2016 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає хронічним психічним захворюванням у формі розумової відсталості в ступені різко вираженої імбецильності, з судомними нападами, глухонімотою з дитинства. Є інвалідом 1 групи дитинства. Потребує лікування у психіатричному стаціонарі.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 04.05.2012 року визнано ОСОБА_5 недієздатною та призначено ОСОБА_3 її опікуном.

Згідно заяви від 16.09.2016 року, опікун ОСОБА_3 просив госпіталізувати свою підопічну у звязку з погіршенням психічного стану.

Суд зазначає, що самі по собі факти емоційної нестабільності, збудженості та агресивності ОСОБА_5 не можуть слугувати беззаперечною підставою того, що особа потребує невідкладної психіатричної допомоги. Однак, висновок лікарів-психіатрів містить певні посилання, які дають підставивважати, що у ОСОБА_5 наявний розлад психічного стану, і у суду не має сумнівів в правильності цих документів, у звязку із чим суд вважає, що стан здоровя ОСОБА_5 вимагає невідкладної психіатричної допомоги.

Крім того, в сенсі позиції Високого Європейського Суду, висловленої у справі «Ракевич проти Росії» № 58973/00 від 28.10.2003 року, відносно того, що захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації, і захворювання повинно продовжуватись протягом періоду госпіталізації,- суд приходить до висновку, що комісією лікарів-психіатрів Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР, було встановлено у ОСОБА_5 такий вид тяжкого психічного розладу здоровя, який відчить про те, що вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих.

За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, як письмові, так і показання ОСОБА_3 допитаного в судовому засіданні як свідка, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 підлягає примусовій госпіталізації, оскільки страждає важким психічним захворюванням, а заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 279-282 ЦПК України, Законом України «Про психіатричну допомогу», суд -

ВИРІШИВ:

Заяву Головного лікаря Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради ОСОБА_4, заінтересовані особи - ОСОБА_3, Херсонська місцева прокуратура про госпіталізацію особи до психіатричного закладу задовольнити.

Дозволити госпіталізацію ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради у примусовому порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції, яким є Херсонський міський суд Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Й.Ігнатенко

Народні засідателі: Л.А. Успенський

ОСОБА_6