Справа № 183/3253/15
Провадження № 2/183/1746/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

за участю секретаря Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Комунального підприємства "Новомосковськтеплоенерго" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 підприємство "Новомосковськтеплоенерго" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у вигляді послуг з централізованого опалення у розмірі 12 911,56 грн., вказавши, що позивачем надавались відповідачам послуги з централізованого опалення у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі зареєстровані та мешкають в квартирі, користується послугами позивача, але оплату за послуги підприємства систематично не здійснюють, у звязку з чим за період з 01 січня 2007 року по 31 березня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 12 911,56 грн. Вказану суму позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях на позовну заяву, та доповненнях до заперечень, зокрема просили суд застосувати строк позовної давності, оскільки КП "Новомосковськтеплоенерго" зверталось до суду із заявою в порядку наказного провадження з приводу стягнення з них заборгованості, судовий наказ видано судом 12 липня 2013 року, а тому належить розглядати спір про стягнення з них заборгованості за період з 16 квітня 2010 року до 16 квітня 2013 року, крім того вважають КП "Новомосковськтеплоенерго" неналежним позивачем у даній справі та наголошують на відсутності укладеного між ними та позивачем договору надання відповідних послуг. Крім того, правові відносини у постачальника теплової енергії КП "Новомосковськтеплоенерго" повинні бути не з ними, як споживачами, а з балансоутримувачем їхнього будинку, яке в свою чергу повинно було укласти договір з ними як споживачами послуг з централізованого опалення. Крім того, в судовому засіданні зазначили, що в квартирі холодно і вони опалюють її електрообігрівачами.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що відповідно до рішення "Про затвердження передавального акту ДП ОКП "Дніпротеплоенерго" "Новомосковськтеплоенерго" у звязку з перетворенням в комунальне підприємство "Новомосковськтеплоенерго"" XXIX сесії шостого скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області № 678 від 10 грудня 2012 року КП "Новомосковськтеплоенерго" є правонаступником ДП ОКП "Дніпротеплоенерго" "Новомосковськтеплоенерго" (а.с. 5).

Позивачем, а також ДП ОКП "Дніпротеплоенерго" "Новомосковськтеплоенерго", правонаступником якого є позивач, згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, а також Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 3 жовтня 2007 року № 1198 та Закону України "Про теплопостачання", надавались комунальні послуги у вигляді теплопостачання у приміщення квартири № 107 в буд. № 28 на вул. В.Ковалівка в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, де зареєстровані та проживають ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Відповідно до розрахунку суми позову виписки з особового рахунку, у зв'язку з несплатою відповідачами за надані послуги з централізованого опалення, за період з 01 січня 2007 року по 31 березня 2015 року виникла заборгованість за теплопостачання в розмірі 12 911,56 грн. (а.с. 6-7).

Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобовязані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обов'язок відповідачів сплатити борг за надані послуги ґрунтується на вимогах ст.ст. 509, 525, 526 Цивільного Кодексу України, та нормах Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Правовідносини між сторонами також регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі Правила).

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частин 1-3 ст. 32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Доводи відповідачів про те, що КП "Новомосковськтеплоенерго" не є належним позивачем є неспроможними, а право КП "Новомосковськтеплоенерго" на отримання оплати за надані послуги з опалення суд знаходить підтвердженим з огляду на наступне.

КП "Новомосковськтеплоенерго" зареєстроване у державному реєстрі, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 16 вересня 2013 року (а.с. 4).

Відповідно до п. 2.2 Статуту КП "Новомосковськтеплоенерго" одним з основних завдань діяльності цього підприємства є виробництво та безперебійне постачання населенню, комунально-побутовим та іншим підприємствам і організаціям міст та райцентрів області теплової енергії згідно з укладеними договорами та угодами.

Відповідно до Договору про спільне використання внутрішньобудинкових систем централізованого опалення № 7 від 08 січня 2013 року, укладеного між КП "Новомосковськтеплоенерго" та КП "Трубник" (експлуатуюча організація) та Договору про спільне використання внутрішньобудинкових систем централізованого опалення № 164 від 15 грудня 2015 року, укладеного між КП "Новомосковськтеплоенерго" та ТОВ "Керуюча Компанія "КомЕнерго-Новомосковськ" (експлуатуюча організація), визнаються умови використання внутрішньобудинкових систем між КП "Новомосковськтеплоенерго" (виробником, постачальником) теплової енергії та експлуатуючої організації при наданні послуг з гарячого опалення власникам, наймачам квартир, орендарям та суб'єктам підприємницької діяльності (фізичним та юридичним особам), що знаходяться у житлових будинках місцевої ради м. Новомосковськ. КП "Трубник" та ТОВ "Керуюча Компанія "КомЕнерго-Новомосковськ" відповідно забезпечують КП "Новомосовськтеплоенерго" можливість використання внутрішньобудинкових систем гарячого опалення від межі балансової належності житлового будинку до точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг з централізованого опалення споживачу (фізичній або юридичній особі, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги з централізованого опалення) (а.с. 114-118, 119-121).

Крім того, посилання відповідачів на відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що договір про надання вказаних комунальних послуг сторонами не укладався, проте відсутність відповідного договору не є підставою для звільнення від оплати наданих послуг з опалення, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем. Доказів того, що відповідачі у встановленому законом порядку відмовилися від наданих позивачем послуг суду не надано.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, яка згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Посилання відповідачів у судовому засіданні на те, що у квартирі холодно, приміщення вони опалюють за допомогою електрообігрівачів і ними встановлений тепловий насос, що підтверджується актом обстеження роботи системи опалення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 від 24 лютого 2011 року, не може бути доказом неналежного виконання обов'язку позивача з теплопостачання, оскільки причиною недоотримання теплової енергії відповідно до акта, на який посилаються відповідачі, є розрегулювання внутрішньої системи опалення, недостатня кількість секцій радіаторів (справа № 183/3936/13-ц (183/8409/13-ц) а.с. 36).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач в повному обсязі виконав взятий на себе обов'язок з теплопостачання до квартири відповідачів за адресою: АДРЕСА_3, а відповідачі порушили свій обовязок з оплати за теплопостачання і мають заборгованість перед позивачем за надані послуги з теплопостачання, проте позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності, про який вказували відповідачі.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 264 ЦК України (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у травні 2013 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за вказані комунальні послуги, що підтверджується штампом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2013 року.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 було скасовано судовий наказ у справі № 183/3936/13-ц виданий 12 липня 2013 року цим судом за заявою КП "Новомосковськтеплоенерго" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 9 298 грн. 18 коп. та судових витрат.

Отже, КП "Новомосковськтеплоенерго", звернувшись у травні 2013 року до суду із заявою про видачу судового наказу вчинило дію, передбачену ч. 2 ст. 264 ЦК України, перервавши строк позовної давності, а тому обчислення строку позовної давності до пред'явлених позивачем вимог, починається з травня 2013 року і обраховується до травня 2010 року.

Таким чином, заборгованість в межах строку позовної давності та заявлених вимог у заяві про видачу судового наказу (розмір заборгованості зазначений по 31 березня 2013 року включно) складає 4 642 грн. 30 коп., оскільки вимоги позову про заборгованість з 01 січня 2007 року до 01 травня 2010 року знаходяться поза межами трирічного строку позовної давності, і зазначена сума підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку, а в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2007 року до 01 травня 2010 року необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 квітня 2013 року по 31 березня 2015 року, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року № 14, вимоги, за якими може бути виданий судовий наказ, передбачені статтею 96 ЦПК, підлягають судовому захисту виключно у порядку наказного провадження, оскільки частиною третьою статті 118 ЦПК передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 цього Кодексу, може бути подана тільки у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Згідно із ч. 6 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви, що подається у випадках, визначених частиною третьою статті 118 цього кодексу, мають бути додані копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 квітня 2013 року по 31 березня 2015 року.

Таким чином, враховуючи, що позивач може звернутися з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги за період з 01 квітня 2013 року по 31 березня 2015 року тільки після звернення до суду з заявою про видачу судового наказу та в разі відмови у прийнятті такої заяви або скасування судового наказу судом, з урахуванням п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2013 року по 31 березня 2015 року підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства "Новомосковськтеплоенерго" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь Комунального підприємства "Новомосковськтеплоенерго" (, м. Новомосковськ Дніпропетровської області) заборгованість за період з 01 травня 2010 року по 31 березня 2013 року у розмірі 4 642 (чотири тисячі шістсот сорок дві) гривні 30 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Комунального підприємства "Новомосковськтеплоенерго" (, м. Новомосковськ Дніпропетровської області) з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) і ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2), з кожного окремо, відшкодування справленого судового збору по 121,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні - з наступного за днем вручення його копії.

Суддя Г.Є. Майна