ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
УХВАЛА

03 жовтня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області знаходиться вищезазначена справа.

Представником відповідача подана зустрічна позовна заява до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним. Вимоги мотивує тим, що предметом зустрічного позову є визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 від 03.07.2015 року як такого, що вчинений особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

В судовому засіданні представник відповідача просив прийняти зустрічну позовну заяву до провадження з первісним позовом.

Представник позивача не заперечував проти прийняття зустрічної позовної заяви до розгляду.

Як вбачається зі змісту зустрічного позову, ОСОБА_2 заявлені вимоги про є визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 від 03.07.2015 року як такого, що вчинений особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, на підставі ч.1 ст.225 ЦК України.

Зі змісту первинного позову вбачається, що ОСОБА_4 просить визнати за нею право власності на майно в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5, яка склала заповіт 03.07.2015 року, за яким заповіла все належне їй майно позивачці.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємоповязані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватись, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Суд вважає, що в зустрічній позовній заяві не зазначено обґрунтування для обєднання та взаємоповязаність вимог по первісному та зустрічному позову. Заявлені вимоги в зустрічному позові мають інший предмет. Таким чином, недоцільно розглядати первісний позов і зустрічний позов, оскільки це затягне розгляд справи та істотне розширить предмет доказування.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2, позовні вимоги можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

Оскільки предмети позовів є різними, з метою унеможливлення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті зустрічного позову оскільки його недоцільно розглядати разом з первісним позовом.

Розяснити позивачу по зустрічному позову право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 123, 294 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у обєднанні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 з первісним позовом ОСОБА_4.

Розяснити позивачу, що він має право звернутись до суду із зазначеним позовом у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя