ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/5/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Леонтьєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Банк» «Київська Русь», суд -

В С Т А Н О В И В:

Скаржниця ОСОБА_2 в порядку ст. 383 ЦПК України звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Мотивуючи свої вимоги тим, що державним виконавцем у порушення вимог ч.1 ст. 24, ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23 липня 2014 року по виконанню виконавчого листа № 2602/5035/12, виданого 16 липня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з неї на користь Публічного акціонерного товариства «Банк» «Київська Русь» 693 грн. 30 коп., й інших постанов в порядку виконання, оскільки стягувачем порушений строк звернення до виконання. Вважає, що рішення суду набуло чинності 31 березня 2013 року, вказаний виконавчий лист виданий 16 липня 2014 року, а звернуто його до виконання - Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві лише 23 липня 2014 року при граничному строку зверення до виконання - 31 березня 2014 року. При цьому, питання про поновлення пропущеного строку судом не вирішувалось. Відповідно, державний виконавець всупереч ч.1 ст. 24, ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв рішення про відкриття виконавчого провадження, проте мав би на підставі ч.1 ст. 24 вказаного Закону відмовити у його прийнятті.

В судовому засіданні скаржник та його представник ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності від 09 вересня 2014 року, скаргу підтримала з тих же підстав та просила її задовольнити, тим самим, поновивши права скаржника в межах виконавчого провадження.

В судове засідання державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві, заінтересована особа не з»явилися, належним чином повідомлені про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа.

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності державного виконавця на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Вислухавши скаржника, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги із наступних підстав.

Судом встановлено, що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23 липня 2014 року по виконанню виконавчого листа № 2602/5035/12, виданого 16 липня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк» «Київська Русь» 693 грн. 30 коп.

Докази, які вказували б на те, стягувачем порушений строк звернення виконавчого листа до виконання, матеріали скарги не містять.

Відповідно, підстав для застовування державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ч.1 ст. 24, ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, не було, що вказує й на правомірність винесення ним інших постанов в порядку виконання рішення суду, які є предметом оскарження.

За таких підстав, державний виконавець, прийнявши рішення про відкриття виконавчого провадження, діяв у відповідності до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» й правомірно виніс оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (п.1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст.11 вказаного Закону).

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставним.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій державного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавста прав боржника, як сторони виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст.ст. 88, 388 ЦПК України.

Судові витрати, пов"язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. За таких підста, зі скаржника підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 386, 387, 388 ЦПК України, ст.ст. 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про судовий збір», суд -

У Х В А Л И В:

У задововоленні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Банк» «Київська Русь», - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп. судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Коренюк А.М.