Ухвала

іменем україни

15 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Одеського національного університету імені І. І. Мечникова про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, продовження терміну дії трудового договору, відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1967 року він працював в Одеському національному університеті імені І. І. Мечнікова, має наукову ступінь кандидата економічних наук, останнім часом займав посаду доцента кафедри світового господарства та міжнародних економічних відносин. 3 липня 2014 року він звернувся до ректора університету із заявою про продовження терміну дії укладеного з ним трудового договору ще на один рік, з 1 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року, на умовах, які були встановлені у попередньому трудовому договорі, однак наприкінці серпня 2014 року під тиском керівництва університету він був змушений написати заяву про продовження терміну дії укладеного з ним трудового договору на півроку, тобто до 28 лютого 2015 року, а також додав до цієї заяви ще одну заяву про звільнення за власним бажанням з 28 лютого 2015 року, яка датована 28 лютого 2015 року, але згодом відкликав цю заяву, про що 30 вересня 2014 року подав відповідачу відповідну заяву. 12 лютого 2015 року він звернувся до керівництва університету з заявою про продовження строку дії укладеного з ним трудового договору до кінця 2014-2015 рр. Однак наказом від 10 лютого 2015 року № 310-18 його було звільнено з 28 лютого 2015 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Вважав своє звільнення незаконним, оскільки останній часом його роботи в універститі керівництво навмисно, без його згоди, змінювало істотні умови праці. Крім того, його не було попереджено про звільнення за два місяці до дати звільнення та позбавлено права на відкликання своєї заяви про звільнення. Також вважав, що оскільки укладений з ним трудовий договір декілька разів переукладався, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України він є таким, що укладений на невизначений строк. Також неправомірними діями керівництва університету йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 200 тис. грн, а також майнову шкоду у розмірі 10 тис. грн, яка полягає в тому, що у зв'язку зі збільшенням навантаження стан його здоров'я погіршився і він змушений був витрачати кошти на лікування.

З урахуванням викладеного, позивач просив визнати незаконним наказ від 10 лютого 2015 року про його звільнення, поновити його на посаді доцента кафедри світового господарства та міжнародних економічних відносин з продовженням терміну дії трудового договору строком до кінця 2014-2015 навчального року, стягнути з відповідача на йог користь майнову шкоду у розмірі 10 тис. грн та моральну шкоду у розмірі 200 тис. грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, правильно застосувавши положення ст. 49 Закону України «Про вищу освіту», п. 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), урахувавши положення п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, правильно виходили із того, що трудовий договір, укладений між сторонами, є строковим, тому припинення цього договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Також власник не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення. Отже, ці доводи касаційної скарги є безпідставними. Також позивачем не доведено факт написання заяви про продовження строку трудового договору по 28 лютого 2015 року під тиском керівництва, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П. Штелик