Справа № 442/2389/16 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/3987/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шеремети Н.О.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, її предстанвика ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич» про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич» на користь ОСОБА_5 37 820, 86 грн. середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення суду. В задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» 1 378 грн. судового збору в дохід держави.

Дане рішення оскаржив директор КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» - ОСОБА_6 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення про поновлення ОСОБА_5 на посаді головного бухгалтера КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» набрало законної сили 15 червня 2015 року, а отже і обовязок відповідача вчинити певні дії на користь ОСОБА_5 виник лише 15 червня 2015року. Звертає увагу, що районний суд не дав належної оцінки тому факту, що після набрання законної сили рішення про поновлення ОСОБА_5 на посаді головного бухгалтера КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» адміністрація підприємства неодноразово зверталася до позивача з метою поновлення її на зазначеній посаді, проте усі звернення адміністрації ОСОБА_5 ігнорувала. Окрім того вказує, що 15 лютого 2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області винесено ухвалу у справі 442/4947/14-ц, якою заяву КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» було задоволено і відстрочено виконання рішення про поновлення ОСОБА_5 на посаді головного бухгалтера КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» до моменту виходу із відпустки ОСОБА_7.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року і постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, її предстанвика ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебувала у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Туристичний комплекс «Дрогобич» та була звільнена з роботи 16.06.2014 року згідно наказу № 43 від 16.06.2014 року на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Згідно рішенняДрогобицького міськрайонного суду від 22 січня 2015 року ОСОБА_5 поновлено на посаді головного бухгалтера КII «Туристичний комплекс «Дрогобич» та стягнуто з відповідача на її користь 31 472,15 грн. за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2015 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 22 січня 2015 року в частині стягнення з КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» на користь ОСОБА_5 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 31 472,75грн. змінено та зменшено розмір середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» на користь позивачки з 31 472,75 грн. до 20 425,9 грн.

Державним виконавцем ДВС Дрогобицького МУЮ 21.01.2016р. відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 442/4947/14-ц про поновлення ОСОБА_5 на посаді головного бухгалтера КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» (а.с. 32)

Згідно наказу КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» № 18 від 23 березня 2016 року, ОСОБА_5 поновлено на посаді головного бухгалтера. (а.с. 68)

Відповідно до Постанови державного виконавця ВДВС Дрогобицького МУЮ від 24.03.2016р. закінчено виконавче провадження по виконавчому листу № 442/4947/14-ц щодо поновлення ОСОБА_5 на посаді головного бухгалтера КП «Туристичний комплекс «Дрогобич». (а.с. 67)

Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» із відповідними змінами, передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 районний суд виходив з того, що з відповідача слід стягнути 37 820, 86 грн. в користь позивачки середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у звязку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі, починаючи з дня коли остання повинна була бути поновлена на посаді головного бухгалтера КП «Туристичний комплекс «Дрогобич», по даний час, тобто з 23 січня 2015 року по день звернення до суду.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи із наступних підстав.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що затримка виконання рішення суду виникла не з вини відповідача, а виключно через небажання ОСОБА_5 працювати на посаді головного бухгалтера КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» та її зловживання своїм правом на поновлення на зазначеній вище посаді, колегія суддів вважає необґрунтованими оскільки такі не підтверджені належними доказами.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що поновити ОСОБА_5 на посаді головного бухгалтера адміністрація КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» не мала змоги, так як тогочасний головний бухгалтер підприємства ОСОБА_7 відповідно до наказу № 2-Відп. від 04 січня 2016 року перебувала у основній щорічній відпустці, а відкликати її із відпустки було неможливо з огляду на норми ст. 79 КЗпП України та ст. 12 ЗУ «Про відпустки», колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідач мав змогу видати наказ про поновлення ОСОБА_5 на роботі, негайно, після проголошення судового рішення, а саме після рішення Апеляційного суду Львівської області 15 червня 2015 року. Однак всупереч вимогам ч.5 ст. 235 КЗпП України дане рішення не було виконане відповідачем

Частина 1 статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина 5 статті 235 КЗпП України).

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Встановивши у справі, яка переглядається, той факт, що після ухвалення судом 22 січня 2015 року рішення про поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, відповідач КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» видано наказ про поновлення ОСОБА_5Г на роботі лише 23 березня 2016 року, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про затримку з вини відповідача виконання судового рішення у розумінні статті 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою.

Вищенаведена правова позиція висловлена також в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-435цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Рішення районного суду в частині стягнення з КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» на користь ОСОБА_5 37 820, 86 грн. середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення суду сторонами не оскаржується, а тому в силу вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України в цій частині рішення колегією суддів не перевіряється.

Згідно вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_8