У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту ухилення від сплати аліментів, стягнення заборгованості по сплаті аліментів, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та стягнення додаткових витрат на лікування дітей, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 січня 2016 року позовна заява ОСОБА_3 залишена без розгляду.

У січня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила встановити факт ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнути заборгованість по сплаті аліментів та стягнути додаткові витрати на лікування неповнолітніх дітей.

Обґрунтовуючи позов тим, що з 17 лютого 1995 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 1997 року. Від шлюбу сторони мають двох синів - близнюків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та оскільки ОСОБА_3 ухиляється від виконання обов'язку щодо утримання дітей та сплати аліментів на їх утримання, ОСОБА_6 була змушена звернутися до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 жовтня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_4у розмірі по 1 500 грн на кожного до досягнення ними повноліття, а саме з 30 січня 2014 року по 11 серпня 2014 року.

У задоволенні позовних вимог про встановлення факту ухилення від сплати аліментів, стягнення заборгованості по сплаті аліментів, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов частково в частині стягнення додаткових коштів на лікування дітей суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що діти потребують додаткові кошти на лікування, оскільки одна дитина має інвалідність, а інша хронічне захворювання та дані обставини підтверджуються матеріалами справи, довідками, копіями чеків на придбання ліків та харчування дітей.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про встановлення факту ухилення від сплати аліментів, стягнення заборгованості по сплаті аліментів, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів суд виходив з того, що відповідач від органів ВДВС не скривався, його не оголошували в розшук, фактично на протязі 11 років виконавчий лист був відсутнім на виконанні у ВДВС. Доказів на підтвердження того, що в цей період часу ОСОБА_2 зверталася до якихось органів з приводу несплати відповідачем аліментів на дітей, матеріали справи не містять і таких доказів нею не було надано суду. З урахуванням того, що в період з 01 січня 2003 року по 01 грудня 2013 року лист позивачем не направлявся для виконання у виконавчу службу, тому відсутня вина відповідача у несплаті аліментів, а тому вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є безпідставними.

Крім того, ОСОБА_3 в добровільному порядку перераховував ОСОБА_6 аліменти на утримання дітей, на підтвердження чого ним надані платіжні квитанції про поштові перекази грошей, розписки ОСОБА_2 про отримання аліментів від ОСОБА_3

Суд дійшов правомірного висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів, у зв'язку з чим відсутні підстави для встановлення такого факту.

Визначення розміру заборгованості належить до компетенції державного виконавця, а у разі виникнення спору щодо розміру заборгованості, визначеної державним виконавцем, спір вирішується судом.

Датою зворотнього відліку трирічного терміну, за який може бути стягнуто аліменти за минулий час, є дата пред'явлення стягувачем виконавчого листа до виконання.

Позивач з 2003 по 2013 рік без поважних причин не зверталася для пред'явлення виконавчого листа до виконання, тому вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів є необґрунтованими і недоведеними, оскільки вина відповідача щодо несплати аліментів за цей період недоведена.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Частиною 1 статті 194 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Частиною 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Частиною 9 цієї ж статті передбачено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст. 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту ухилення від сплати аліментів, стягнення заборгованості по сплаті аліментів, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та стягнення додаткових витрат на лікування дітей, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович