Номер провадження: 22-ц/785/6523/16
Головуючий у першій інстанції Роїк Д. Я.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.,

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2015 року за заявою Одеської міської ради про визнання спадщини після смерті ОСОБА_5 відумерлою, заінтересована особа, виконавчий комітет Одеської міської ради,-

в с т а н о в и л а:

29 серпня 2014 року Одеська міська рада звернулася до суду з вказаною заявою, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_1, загальною площею 42,5 кв.м., житловою - 27,2 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 1994 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, після її смерті свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 січня 1999 року у вигляді ? частки спірної квартири отримав її чоловік ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, після його смерті спадкоємців за заповітом або за законом немає. Тому спадщина є відумерлою й територіальна громада м. Одеси є універсальною правонаступницею відмерлого майна.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 1277 ЦК України, ст..ст. 275, 278 ЦПК України заявник просив суд заяву задовольнити (а.с. 1-3).

Рішенням суду першої інстанції заяву Одеської міської ради задоволено. Суд визнав спадщину після смерті ОСОБА_5, що складається з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 42,5 кв.м., житловою - 27,2 кв.м., що належала йому на праві власності, відумерлою, та передав у власність територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради, цю квартиру (а.с. 78-80).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить рішення суду першої інстанції скасувати та скасувати реєстрацію права власності на майно, яке належало ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме, спірну квартиру за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції стосується прав та обов'язків ОСОБА_3, оскільки вона є спадкоємцем за заповітом після смерті діда ОСОБА_5 й рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року по цивільній справі №2о/521/ 125/16 за її заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлено, що вона постійно проживала разом із дідом до його смерті, (а.с. 85-87).

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" від 24 жовтня 2008 року, викладених у п. 8 постанови № 12, при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Представник заявника додав до апеляційної скарги документи: копію відповіді приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу від 13 липня 2016 року (а.с. 90), копію рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року (а.с. 91), які підтверджують, що рішення суду першої інстанції стосується прав та обов'язків заявниці.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, його пояснення на апеляцію, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Згідно із статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

У статтях 1268, 1269 ЦК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1277 ЦК України 1. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_1, загальною площею 42,5 кв.м., житловою - 27,2 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 1994 року (а.с. 6, 7-10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (а.с. 11), після її смерті свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 січня 1999 року у вигляді ? частки спірної квартири отримав її чоловік ОСОБА_5 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а.с. 45).

Визнаючи спадщину відумерлою, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємців за заповітом або за законом немає. Тому спадщина є відумерлою й територіальна громада м. Одеси є універсальною правонаступницею відмерлого майна.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК у разі виникнення між заявником і заінтересованою особою спору про право в порядку окремого провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заявнику та заінтересованим особам, що вони мають право пред'явити позов на загальних підставах.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються з обов'язковою участю заявника та заінтересованих осіб.

Не допускається вирішення справи в порядку окремого провадження, якщо заява містить вимогу про визнання права, зокрема права власності.

У пункті 2 постанови № 7 Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року Верховний Суд України роз'яснив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Згідно із роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК)) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК).

У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів зі спадкової справи, обов'язком суду на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК є роз'яснення наслідків невчинення такої процесуальної дії.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З доданих до апеляційної скарги доказів вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року по цивільній справі №2о/521/ 125/16 за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлено, що ОСОБА_3 постійно проживала разом із дідом до його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 91).

Згідно відповіді приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Алексєєвої Олени Володимирівни від 13 липня 2016 року №384-/01-16 вбачається, що ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки право власності на спірну квартиру зареєстровано за іншою особою (а.с. 90).

Колегія суддів звертає увагу на те, що при розгляді заяви Одеської міської ради суд першої інстанції у запиті до Першої одеської державної нотаріальної контори не зазначив дату смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_2, а у Інформаційній довідці із Спадкового реєстру від 26 листопада 2014 року зазначена його дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 37, 38-40).

Отже, суд першої інстанції не з'ясував питання про наявність або відсутність спадкової справи до майна померлого спадкодавця.

За таких обставини, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що виник спір про спадкове право, що згідно із ст. 256 ч. 4, ст. 310 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й залишення заяви Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою без розгляду.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що підстав для задоволення вимоги апеляційної скарги про скасування реєстрації права власності на майно, яке належало ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме, спірну квартиру за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, є передчасними й задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 4, 310, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, задовольнити частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2015 року скасувати.

Заяву Одеської міської ради про визнання спадщини після смерті ОСОБА_5 відумерлою, заінтересована особа, виконавчий комітет Одеської міської ради залишити без розгляду.

Роз'яснити Одеській міській раді та ОСОБА_3 про вирішення спірних питань в порядку позовного провадження.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький