Справа № 753/2/16-ц
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:Юрченко А.С.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представників позивачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 5 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, третя особа: відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві про збільшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом та зазначала, що рішення суду про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 / 4 частини з усіх видів заробітку ( доходу) не відповідає фактичним доходам платника аліментів. Зокрема, посилалась на те, що відповідач має мінливий характер доходу, вона має право звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, а суд має право визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 5 липня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про збільшення розміру аліментів, призначених рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12 травня 2014 року на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді 1 / 4 частини від всіх доходів ОСОБА_7 щомісяця до 10000 грн. щомісяця у твердій грошовій сумі..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. В апеляційній скарзі послалася на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_4, ОСОБА_5. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.198), у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що сторони з 15 липня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 13 березня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12 травня 2014 року з відповідача ОСОБА_9 на користь позивачки ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_8 в розмірі 1 / 4 частини з усіх видів доходу, щомісяця, до повноліття дитини.

За даними відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві заборгованість ОСОБА_7 по сплаті аліментів відсутня.

ОСОБА_7 2 березня 2006 року був зареєстрований Дніпровською районною в м.Києві державною адміністрацією фізичною особою-підприємцем, номер запису №0008958, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, серії НОМЕР_2.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог та недоведеності їх стороною позивача.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України визначаються обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

За змістом ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Частина 1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в цій справі ключовим є спосіб присудження аліментів у частках від заробітку (доходу) батька, розмір яких встановлено в рішенні Дарницького районного суду м.Києва від 12 травня 2014 року, зміна якого відповідно до ст.192 СК України не допускається.

В письмових запереченнях на позовні вимоги, представник відповідача зазначала, що відповідач на даний час не отримує доходів від своєї діяльності як само зайнятої особи та не перебуває в трудових відносинах з жодною організацією (т.1 а.с.68), що також підтвердила представник відповідача в судовому засіданні.. Зазначені обставини дають підстави вважати, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, що дає підстави для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України).

При визначенні розміру аліментів. відповідно до ст.182 СК України підлягають врахуванню матеріальне становище платника аліментів, наявність у відповідача малолітньої дитини 2012 року народження, матеріальне становище матері дитини, яка працює на двох роботах, вік дитини та її право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також принцип рівності участі батьків в утриманні неповнолітньої дитини. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісяця, до досягнення ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 року повноліття.

Відтак, рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 5 липня 2016 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, до її повноліття.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: