АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» про відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття нежитлового приміщення, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_3, посилаючись на те, що внаслідок залиття, що відбулося з вище розташованої квартири, що належить відповідачам на праві приватної власності, було пошкоджено належне їй майно, що призвело до негативних емоцій і переживань з приводу пошкодженого майна, звернулася з позовом до Голосіївського районного суду м. Києва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року позов в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування майнової шкоди по 13 926 грн. 50 коп. з кожного. Позов в частині відшкодування моральної шкоди задоволено частково, а саме стягнуто з відповідачів на користь позивача по 500 грн. 00 коп. з кожного.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року заяву відповідачів про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій посилалася на незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Вказувала на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги на наявність причинного зв'язку між залиттям нежитлового приміщення та виною відповідачів.

Зазначала, що акти про залиття не є належними доказами у справі. При складанні актів не був встановлений характер залиття; акт про залиття квартири складався без присутності відповідачів; в акті не вказані прізвище ім'я по батькові власника квартири з вини якого сталося залиття та адреса квартири. В даних актах не зазначено хто був головою комісії та при складанні актів був відсутній слюсар-сантехнік. Також при складанні актів не було досліджено міжповержових перекритів.

Судом не було належним чином досліджено звіт про оцінку збитків та не враховано, що у звіті не зазначено дату залиття, а сам звіт виготовлено через місяць після залиття.

Посилаючись на порушення судом норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідачів про розгляд справи, просила заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволено позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав наведених в ній.

ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник ОСОБА_3- ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відхилити.

Третя особа Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 19.03.2014 року відбулося залиття нежитлового приміщення, розташованого на першому поверсі п'ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3, яке з 01 серпня 2012 року разом з вбудованою технікою та меблями перебуває у користуванні ПБКП «Каскад» на підставі договору оренди.

Судом першої інстанції встановлено, що залиття цього нежитлового приміщення відбулося з вище розташованої квартири НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні досліджено письмові докази, а саме Акт від 20 березня 2015 року комісії у складі: головного інженера ОСОБА_7, майстра технічної дільниці ОСОБА_8, майстра ремонтної дільниці ОСОБА_9, в якому зазначено, що залиття відбулось з вище розташованої квартири НОМЕР_1. За наслідками обстеження офісу «Каскад» в будинку АДРЕСА_1, комісією встановлено, що у кімнаті площею 12 кв.м пошкоджені: стеля гіпсокартон покраска 12 кв.м, стіни шпалери - 2 кв.м; робочі столи вздуття (відшарування) 6 шт.; тумби - 3 шт., шафа офісна - 2 шт. Причиною залиття, що трапилось, є залиття з вини вище розташованої квартири НОМЕР_1( підводка до пральної машини).

Згідно довідки КП «ЖЕО-103 Голосіївського району» залиття приміщення офісу ПБКП «Каскад» відбулось внаслідок прориву підводки до пральної машини, що знаходиться у вище розташованій квартирі. Причина залиття з'ясована сантехніком ОСОБА_10, який приходив за викликом у квартиру НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та ліквідував протікання.

Частково задовольняючи позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що саме відповідачі є відповідальними особами за завдану позивачу матеріальну і моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з Конституцією України, кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У той же час законодавство зобов'язує власника не використовувати своє майно на шкоду іншим особам, стежити, щоб його квартира не стала джерелом шкоди для інших приміщень.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що висновки суду щодо наявності вини відповідачів у залитті квартири не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, з огляду на наступне.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини.

Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на це та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідачами не доведено факт відсутності вини в завданні шкоди позивачу. Будь-яких доказів на підтвердження того, що залиття квартири відбулося з вини інших осіб, відповідачі не надали.

Доводи апеляційної скарги про можливу вину третьої особи у залитті є припущенням, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності Акту про залиття пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Оскільки Акт від 20.03.2014 року містить інформацію щодо предмета доказування, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний Акт є належним письмовим доказом, а тому правомірно взято судом до уваги.

Невідповідність Акту вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, не спростовує факт залиття нежитлового приміщення, належного на праві власності позивачу, з квартири, що належить на праві власності відповідачам, та не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що розмір завданої матеріальної шкоди не підтверджено належними доказами з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно Звіту № 59/13 від 08 травня 2015 року, складеного ФОП «ОСОБА_12.», вартість майнової шкоди, завданої приміщенням та меблям в результаті їх пошкодження, становить 26 953,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, яким взято до уваги наявний в матеріалах справи висновок спеціаліста розміру майнової шкоди, оскільки такий висновок відповідає вимогам закону, є письмовим доказом.

Всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК України, відповідачі не надали належних та допустимих доказів на спростування доказів позивача щодо вартості матеріального збитку. Клопотання про призначення експертизи відповідачами не заявлялось.

Посилання апелянта на те, що в Звіті № 59/13 від 08 травня 2015 року зазначено інші фамілії винуватців залиття, що дає змогу вважати, що залиття сталося не з вини відповідачів, є необґрунтованими, оскільки факт залиття нежитлового приміщення з квартири НОМЕР_1 встановлено на підставі належних та допустимих доказів, а Звіт є лише письмовим доказом, яким визначено розмір завданої шкоди.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що наявні у звіті розбіжності щодо кількості пошкоджених предметів є підставою для відмови у відшкодуванні завданої шкоди, оскільки визначена оцінювачем кількість пошкоджених предметів відповідає кількості зазначеній у Акті і не спростована відповідачами належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України та роз'яснень, викладених в п. п. 7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується у повному обсязі тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені противоправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Суд першої інстанції вірно застосував норми ст. 1167 ЦК України та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що залиття спричинило у позивачки негативні зміни у звичайних умовах її життя, що зумовлено витрачанням часу на документальне оформлення випадку залиття, захисту свого порушеного права в суді, стягнув з відповідачів у відшкодування моральної шкоди по 500 грн. з кожного.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/7081/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/856/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Пасинок В.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.