У Х В А Л А

15 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року в справі за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, відділ Держземагенства у м. Львові, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», ОСОБА_8, про визнання частково незаконними та скасування рішень, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 8 грудня

2014 року в задоволенні позовних вимог ДТГО «Львівська залізниця» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 8 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ДТГО «Львівська залізниця» задоволено частково: визнано незаконним та скасовано п. 2.2 рішення Брюховицької селищної ради від 30 жовтня 2003 року №196 про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,083 га в районі АДРЕСА_1, для дачного будівництва; визнано незаконним та скасовано п.2.3 цього ж рішення про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,083 га в районі АДРЕСА_1 для дачного будівництва; визнано недійсними договори купівлі-продажу зазначених земельних ділянок, а саме: від 20 липня 2004 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, та від 14 липня 2004 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 У задоволенні вимог про витребування від ОСОБА_4 частин належних йому на праві власності земельних ділянок площею 0,0278 га та 0,0141 га, що перетинаються із смугою відведення ДТГО «Львівська залізниця» відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

28 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, касаційну скаргу ДТГО «Львівська залізниця» задоволено частково: рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року в частині позову ДТГО «Львівська залізниця» про витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

28 січня 2016 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме положень статей 3, 65, 67, 84, 68, 116, 125, 126, 131, 149, 152, 155, 194, 198 пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України; статей 20, 22 Земельного кодексу Української РСР 1970 року; статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт»; статті 11, 23 Закону України «Про транспорт»; частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування»; пункту 11 Типового положення про міське управління (відділ) земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 200; пункту 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43; пункту 10 Положення «Про землі, надані транспорту» затвердженого постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58 та Ради народних комісарів СРСР № 50 від 7 лютого 1933 року; частини IV Земельного кодексу УСРР, затвердженого постановою ВЦВК від 29 листопада 1922 року; розділ ІІ постанови ВЦВК й РНК УСРР від 23 вересня 1925 року «Про земельні розпорядки в смузі міст і містечок»; пунктів 54, 55 «Загальні начала землекористування і землеустрою», затвердженого ЦВК СРСР від 15 грудня

1928 року; вимог Положення про землі, надані транспорту, затверджене постановою ЦВК СПРСР 28 серпня 1925 року; пункту 32 Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року; статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2014 року, постанови Вищого господарського суду України від 18 травня 2010 року, 16 травня 2012 року,

9 жовтня, 12 й 28 листопада 2013 року, 4 березня, 22 квітня й 12 червня 2014 року та 17 березня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У заяві ОСОБА_4 просить переглянути ухвалені у справі рішення в частині задоволення позовних вимог ДТГО «Львівська залізниця» про визнання незаконними та скасування п. 2.2 та п. 2.3 рішення Брюховицької селищної ради від 30 жовтня 2003 року та визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 14 й 20 липня 2004 року.

Задовольняючи зазначені позовні вимоги ДТГО «Львівська залізниця» суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що позивачем доведено право постійного користування земельною ділянкою, розташованою в межах смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах м. Львова від км 4+850 м до км 11+106 м, відповідно до Плану смуги відводу цієї лінії від 1962 року, розробленого проектною організацією Дорпроект Південно-західної залізної дороги СРСР-МПС; Брюховецькою селищною радою передано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельні ділянки у приватну власність для дачного будівництва, частково за рахунок земель, які знаходяться у приватному користуванні ДТГО «Львівська залізниця»; зазначені земельні ділянки передано без попереднього вилучення у встановленому законом порядку, зміни цільового призначення та узгодження меж земельних ділянок із залізницею, як суміжним землекористувачем, чим порушено право позивача, яке підлягає захисту у судовому порядку.

Наданими для порівняння ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2014 року та постановами Вищого господарського суду України від 18 травня 2010 року,

16 травня 2012 року, 9 жовтня, 12 й 28 листопада 2013 року, 4 березня, 22 квітня й 12 червня 2014 року та 17 березня 2015 року суди касаційної інстанції погодилися з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходили з недоведеності позивачем його права (права користування або права власності) на спірні земельні ділянки, відсутності порушення його прав оспорюваними рішеннями та (або) відсутності доказів факту накладення земельних ділянок позивача та відповідачів.

Отже, надані для порівняння зазначені судові рішення та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, про перегляд якого подано заяву, постановлені у справах з різними фактичними обставини, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, відділ Держземагенства у м. Львові, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», ОСОБА_8, про визнання частково незаконними та скасування рішень, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема