Справа № 361/2099/15-ц Головуючий у І інстанції Пухна О. М.
Провадження № 22-ц/780/1691/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 03.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Таргоній Д.О., Голуб С.А.,

за участю секретаря - Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист права власності та відновлення меж земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона разом із своїми сестрами ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 вересня 2001 року є співвласниками в рівних частинах житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Стогнія, 31 у с. Княжичі Броварського району Київської області. Зазначала, що вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0567 га, на яку їм було видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №931097 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. У подальшому за їх домовленістю земельну ділянку було поділено на три земельні ділянки та вони отримали окремі державні акти на право власності на земельну ділянку. Позивач вказувала, що вона згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №579533 є власником земельної ділянки площею 0,0189 га з кадастровим номером :01:006:0027, а відповідач ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0028, яка побудувала гараж та встановила паркан, частково захопивши її земельну ділянку.

З урахуванням наведеного, позивач просила відновити межі земельної ділянки по вул. Стогнія, 31 у с.Княжичі Броварського району з кадастровим номером :01:006:0027 та зобовязати ОСОБА_2 звільнити частину вказаної земельної ділянки площею 9,32 кв.м., перемістивши огорожу і гараж на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0028, яка належить відповідачу, а також стягнути з ОСОБА_2 на свою користь витрати по складанню технічного звіту щодо кадастрової геодезичної зйомки та відновленню меж земельної ділянки.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь витрати на правову на правову допомогу у розмірі 1500 грн. та судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобовязано ОСОБА_2 відновити межі земельної ділянки площею 0,0189 га, кадастровий номер :01:006:0027, що знаходиться по вул. Стогнія, 31 у с.Княжичі Броварського району Київської області й належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №579533, та звільнити частину цієї земельної ділянки площею 9,32 кв.м. від огорожі та гаража, що розташовані на ній та належать ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 2474 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що наданий позивачем технічний звіт від 07 березня 2015 року не є належним та допустимим доказом порушення права позивача саме відповідачем, оскільки він не підписаний керівником ТОВ «Гільдія Інжинірінг» та виконаний не сертифікованим інженером землевпорядником. Крім того, ОСОБА_2 вказує, що суд помилково стягнув з неї на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., оскільки позивачем не надано суду розрахунку таких витрат.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які зявилися судове засідання, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0189 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, кадастровий номер :01:006:0027, що розташована по вул. Стогнія, 31 у с. Княжичі Броварського району на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯЛ 579533 від 05 січня 2011 року (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 є суміжним власником земельної ділянки площею 0,0189 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:006:0028, що знаходиться по вул. Стогнія, 31 у с. Княжичі Броварського району.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з висновком технічного звіту ТОВ «Гільдія Інжиніринг» від 07 березня 2015 року щодо кадастрової геодезичної зйомки та визначення меж земельної ділянки - огорожа та частина будівлі (гараж) сусіда, кадастровий номер ділянки якого :01:011:0028 накладається на земельну ділянку з кадастровим :01:006:0027 наступним чином: огорожа металева сусідської ділянки з кадастровим номером :01:011:0028 заступає за межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0027 в напрямку лінії 2-1 на 0,56 м, в напрямку лінії 3-4-5 - на 0,85 м. Гараж власника ділянки з кадастровим номером :01:011:0028 перетинає межу земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0027 в напрямку А-Б на 0,64 м, а в напрямку В-Г - на 0,34 м. Площа земельної ділянки по даним державного земельного кадастру становить 189,07 кв.м., а площа, що фактично зайнята огорожею та будівлею сусіда - 9.32 кв.м. (а.с.9 - 13, 56- 61).

Враховуючи даний висновок технічного звіту й керуючись ст.321 ЦК України, ст.ст.103, 106, 152 ЗК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист права власності та відновлення меж земельної ділянки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає, що вказаний вище технічний звіт ТОВ «Гільдія Інжиніринг» від 07 березня 2015 року щодо кадастрової геодезичної зйомки та визначення меж земельної ділянки не є достатнім належним та допустимим доказом на підтвердження факту накладення огорожі та гаражу, які збудувала ОСОБА_2, на земельну ділянку ОСОБА_3, оскільки він розроблений ТОВ «Гільдія Інжиніринг» шляхом геодезичної зйомки земельних ділянок, без їх фактичного заміру, а тому не підтверджує точних розмірів такого накладення.

Однак, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК на вказані обставини належної уваги не звернув, належної оцінки вказаному вище технічному звіту не дав, у звязку з чим дійшов помилкового висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про захист права власності та відновлення меж земельної ділянки, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню частково з таких підстав.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Виходячи з положень ст.152 ЗК України та розяснень, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Пунктом 25 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що суд сприяє сторонам у виконанні їх обовязку подати свої докази. Для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до ст. ст. 143, 144 ЦПК призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

При апеляційному розгляді справи за клопотання представника позивача ОСОБА_5 ухвалою апеляційного суду від 04 квітня 2016 року була призначена судова земельно - технічна експертиза, проведення якої доручено експертам Українського центру судових експертиз (а.с.197-198).

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 06 липня 2016 року межі земельної ділянки 0,0189 га, що розташована по вул. Стогнія, 31 у с. Княжичі Броварського району Київської областіз кадастровим номером :01:006:0027 та належить ОСОБА_3 не відповідають частково встановленим межам по фактичному користуванню. Межі земельної ділянки площею 0,0189 га, що розташована по вул. Стогнія, 31 у с. Княжичі Броварського району Київської областіз кадастровим номером :01:006:0028 та належить ОСОБА_2 не відповідають частково встановленим межам по фактичному користуванню. Земельна ділянка площею 0,0189 га, що розташована по вул. Стогнія, 31 у с. Княжичі Броварського району Київської областіз кадастровим номером :01:006:0028 та належить ОСОБА_2 частково накладається на земельну ділянку площею 0,0189 га, що розташована по вул. Стогнія, 31 у с. Княжичі Броварського району Київської областіз кадастровим номером :01:006:0027 та належить ОСОБА_3 Площа накладення становить 0,0007 га (а.с.206-223).

При цьому, частина паркану та гаражу, які збудовані ОСОБА_2, входять до площі накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача, про що свідчить схема №1, яка складена експертом до висновку судової земельно-технічної експертизи (а.с.221).

Вказаний висновок судової земельно-технічної експертизи представником відповідача не спростований.

Отже, установивши, що ОСОБА_2 без належних правових підстав зайняла частину належної позивачу земельної ділянки, встановивши на ній паркан та побудувала частину гаражу, чим порушила право ОСОБА_3 на користування цією частиною земельної ділянки, колегія суддів вважає, що порушене право позивача підлягає захисту в обраний нею спосіб, а саме, шляхом зобовязання відповідача ОСОБА_2 відновити межі земельної ділянки площею 0,0189 га, яка належить на праві власності ОСОБА_3 та звільнити частину цієї земельної ділянки площею 0,0007 га від огорожі та гаража, що розташовані на ній, що відповідає способу захисту, встановленого ч.3 ст.152 ЗК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 про захист права власності та відновлення меж земельної ділянки підлягає задоволенню частково.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. та судового збору у розмірі 947 грн. 50 коп., з таких підстав.

Згідно з п.2 ч.3 ст.79 та ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, є витратами, пов'язаними з розглядом справи, які несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2015 року позивач по справі ОСОБА_3 уклала з адвокатом ОСОБА_5 угоду про надання правової допомоги №20/10/15, за яким адвокат зобов'язалося надавати юридичну допомогу в межах і на умовах, передбачених цією угодою (а.с.30-31).

Згідно з пунктом 3.1 угоди, замовник сплачує адвокату гонорар відповідно до підписаного сторонами акту приймання виконаних робіт, що є невідємною частиною даної угоди (а.с.50).

Як вбачається з акту №1 приймання передачі виконаних робіт від 10 квітня 2015 року вартість робіт відповідно до пункту 3.1 угоди становить 1500 грн. (а.с.39).

10 квітня 2015 року ОСОБА_3 сплатила адвокату ОСОБА_5 1500 грн. за надання адвокатських послуг, що підтверджується ксерокопією квитанції №118125915 (а.с.38).

Разом з тим, у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам розяснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.213 ЦПК України не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу і такого документу відповідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України позивачем та його представником суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу.

Оскільки у стягненні витрат на правову допомогу відмовлено, то колегія суддів вважає, що не підлягає стягненню і судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., сплачений позивачем за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, у якій ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову на правову допомогу (а.с.37-38).

Також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по складанню технічного звіту щодо кадастрової геодезичної зйомки та відновленню меж земельної ділянки, оскільки даний звіт є неналежним доказом у справі.

По справі встановлено, що позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 730 грн. 80 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і позов ОСОБА_3 задовольняє частково, то колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у вказаному розмірі відповідно до ч.1, ч.5 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист права власності та відновлення меж земельної ділянки - задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 відновити межі земельної ділянки площею 0,0189 га, кадастровий номер :01:006:0027, що знаходиться по вул. Стогнія, 31 у с.Княжичі Броварського району Київської області й належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №579533, та звільнити частину цієї земельної ділянки площею 0,0007 га від огорожі та гаража, що розташовані на ній та належать ОСОБА_2.

У решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 730 грн. 80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді