У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шеремет А.М., Григоренко М.П.,

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

за участі: позивача і представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до газети "Вараш" в особі засновника ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду від 20 липня 2016 року ОСОБА_1 в задоволенні позову до газети "Вараш" в особі засновника ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, що полягають в неповноті та неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначає про порушення процедури допиту відповідача як свідка, оскільки вона не була відразу видалена із зали суду в порядку ст.165 ЦПК України. Тобто була присутня під час початку розгляду справи по суті, вирішення клопотань та з'ясування обставин, що надало змогу скоригувати, вигадати та спотворити показання, з врахуванням почутих, неодноразово висловлених думок головуючим, який діяв у її інтересах.

Порушуючи вимоги п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України, суд не вказав мотивів, з яких він вважає встановленою відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги, і наявність фактів, якими обґрунтовувалися відсутні заперечення, та не взяв до уваги і відхилив надані ним докази: фотографії та наступний випуск газети.

Вважає, що не будь-яке судження є оціночним. Суд не визначив для себе критерії, за якими висловлювання він визнав оціночними судженнями, внаслідок яких жертвою такої невизначеності стали його честь та гідність. При вирішенні подібних справ Європейський суд з прав людини відразу звертає увагу на те, що суд ретельно зважує кожне спірне слово, зміст, який укладався у нього, загальний контекст статті, обставини, які спричинили таке викладення матеріалу, особу ображеного, а також те, чи добросовісно журналіст перевіряв інформацію, яка стала джерелом оціночних суджень.

У "Справі Лінгенса" поряд із застереженням, що правдивість оціночних суджень не повинна доводитися, міститься посилання на те, що суд зважив на те, що факти, на яких пан Лінгенс ґрунтував свої оціночні судження, були незаперечними, як і його добросовісність.

Частиною 6 ст.17 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" передбачено, що журналіст та/або засіб масової інформації звільняються від відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, якщо суд встановить, що журналіст діяв добросовісно та здійснював її перевірку.

Згідно зі ст.3 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) України" забороняється використання друкованих засобів масової інформації для завдання шкоди честі і гідності особи, а відповідно до ст.26 цього Закону журналіст зобов'язаний подавати для публікації об'єктивну і достовірну інформацію.

Суд не з'ясовував як фактичних підстав для оціночного судження, так й обставин добросовісності ОСОБА_2, яка в неї відсутня, а також обставин об'єктивності та достовірності оспорюваної інформації.

З цих міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог: визнати недостовірною інформацію, повідомлену відповідачем та опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 року в рубриці "Місто має знати своїх героїв" газети "Вараш" статті "ІНФОРМАЦІЯ_2"; зобов'язати відповідача не пізніше місяця спростувати недостовірну інформацію в той же спосіб, у який вона була поширена.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що судом правильно встановлено те, що інформація за своїм змістом не є фактичним твердженням і сформульована в тексті у виді питальних речень, та не містить жодних фактичних відомостей.

Судом чітко обґрунтовано критерії та характер інформації, за якими висловлювання є оціночними поняттями, а не фактичними твердженнями.

Зазначає, що вона, як автор статті, зробила свої висновки щодо поведінки позивача, що є її баченням, власною оцінкою ситуації. Свої висновки та думки виклала у формі риторичних речень, не стверджуючи таку інформацію, а тому її оціночні судження не підлягають спростуванню.

Характер, форма та зміст висловів, недостовірність яких є предметом даного спору, жодним чином не є провокаційними, аморальними й відверто брехливими, не принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Оціночна інформація, яка вказана в статті в риторичній формі, не впливає на соціальну оцінку позивача в очах оточуючих, а тим більше оцінку його професійної діяльності як депутата міської ради, не посягає на позитивну зовнішню оцінку позивача з боку суспільства, на об'єктивну оцінку його діянь по дотриманню морально-етичних та правових норм.

На її думку, позивач, вважаючи інформацію недостовірною, не скористався правом на відповідь.

Просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю зазначених в ній вимог, а рішення Кузнецовського міського суду від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у газеті "Вараш" НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року була опублікована стаття під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2", інформацію в якій позивач ОСОБА_1 просить визнати недостовірною.

Як роз'яснено у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 цієї ж постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оспорювана позивачем інформація є оціночним поняттям, оскільки речення в опублікованій статті сформульовані у питальній формі, а не у формі ствердження. Тому вона не містить викладу фактичних тверджень.

В інформації, яку просить спростувати позивач, вживаються такі слова-припущення: "а може", "невже", "певно", що підтверджує наявність суб'єктивних оціночних суджень, а не фактичних тверджень, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову із покликанням на положення ст.30 Закону України "Про інформацію", оскільки ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст.270 ЦК України до цивільних прав відносяться і особисті немайнові права, зокрема право на повагу до гідності та честі.

Згідно зі ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, який здійснюється у спосіб не тільки встановлений у гл.3 Цивільного кодексу України, а іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Позивачем не доведено факту поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Доводи апеляційної скарги про недодержання судом норм процесуального права не заслуговують на увагу.

Так, частина 3 ст. 309 ЦПК України передбачає, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових порушень позивач не надав, а апеляційним судом не було здобуто.

Решта посилань автора скарги спростовуються правильністю висновків суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: