Справа № 463/3692/16-ц
Провадження № 2/463/1743/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань Миличук У.Р.

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ПАТ «Львівобленерго» Коцая О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», Державне підприємство «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд», третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів», про зобов'язання до вчинення дії, -

встановив:

позивач звернулася в суд із позовом до відповідачів, просить зобов'язати ПАТ «Львівобленерго» та ДП «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» укласти з позивачем договір про користування електричною енергією на території населеного пункту на об'єкті споживача у квартирі АДРЕСА_1 на умовах Типового договору; зобов'язати ПАТ «Львівобленерго» укласти з позивачем договір про користування електричною енергією на об'єкті споживача у квартирі АДРЕСА_1 на умовах Типового договору.

Свої вимоги мотивує тим, що з 26.03.1987 постійно проживає та зареєстрована у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, балансоутримувачем якого є ДП «Львівдіпрокомунбуд». Електропостачання гуртожитку здійснюється від електричних мереж ДП «Львівдіпрокомунбуд», які приєднано до електричних мереж ПАТ «Львівський завод фрезерних верстатів». Розрахунки за спожиту енергію мешканці гуртожитку здійснюють також і з ДП «Львівдіпрокомунбуд» за показами електролічильників, встановлених на поверховому розподільчому щиті приміщення, за роздрібним тарифом для промислових споживачів, які є істотно вищими, ніж тарифи для населення. Окрім цього, ДП «Львівдіпрокомунбуд» щомісячно нараховує мешканцям гуртожитку плату за обслуговування електромережі в розмірі 15 % від суми, нарахованої за спожиту електроенергію.

Жодних договорів з постачання електроенергії ні з ДП «Львівдіпрокомунбуд», ні з ПАТ «Львівобленерго» ОСОБА_2 не укладалося. З метою укладення прямого договору про постачання електричної енергії за тарифом для населення ОСОБА_2 та інші мешканці гуртожитку звернулися до ПАТ «Львівобленерго» з відповідною колективною заявою, в якій просили укласти прямі договори з мешканцями гуртожитку та постачати їм електроенергію по цінах для населення. З такою ж заявою до ПАТ «Львівобленерго» звертався і директор ДП «Львівдіпрокомунбуд» ОСОБА_4 однак листом №145-973 від 18.07.2016 року ПАТ «Львівобленерго» повідомило мешканців гуртожитку та ОСОБА_4 про те, що переведення мешканців гуртожитку на прямі розрахунки з ПАТ «Львівобленерго» можливе лише після зміни статусу гуртожитку на житловий будинок. Тобто даним листом ПАТ «Львівобленерго» фактично відмовило ОСОБА_2 в укладанні договору про постачання електричної енергії.

Позивач вважає, що такі дії ПАТ «Львівобленерго» не відповідають закону, оскільки обов'язковість укладення договору про користування електричною енергією прямо передбачена ч.2 ст.21, ч.2 ст.22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.24 Закону України «Про електроенергетику», а тому просить позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просила позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Львівобленерго» в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (а.с.29-31). Вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не є побутовим споживачем в розумінні Правил користування електричною енергією для населення, її електроустановка не приєднана до мереж ПАТ «Львівобленерго», а відтак в останнього не виникло обов'язку щодо укладення з позивачем договору про користування електричною енергією.

Крім цього, між ПАТ «Львівобленерго» та Державне підприємство «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» договірних відносин щодо постачання електричної енергії по АДРЕСА_1 не існує, а тому останнє не є населеним пунктом у розумінні Правил користування електричною енергією для населення та навіть не є споживачем електричної енергії.

Оскільки електроустановка позивача за адресою: АДРЕСА_1 не приєднана до мереж ПАТ «Львівобленерго», позивачем не надіслано оферти щодо укладення договору про постачання електричної енергії, то в енергопостачальника відсутній обов'язок щодо укладення договору про користування електричною енергією, тому в задоволенні позову просить відмовити.

Представники відповідача Державного підприємства «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» та третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів» в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача ПАТ «Львівобленерго», дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить зобов'язати ПАТ «Львівобленерго» та ДП «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» укласти з позивачем договір про користування електричною енергією на території населеного пункту на об'єкті споживача у квартирі АДРЕСА_1 на умовах Типового договору; зобов'язати ПАТ «Львівобленерго» укласти з позивачем договір про користування електричною енергією на об'єкті споживача у квартирі АДРЕСА_1 на умовах Типового договору, з тих підстав, що обов'язковість укладення договору про користування електричною енергією прямо передбачена ч.2 ст.21, ч.2 ст.22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.24 Закону України «Про електроенергетику».

Дійсно, свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст.ст.21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок виконавця послуг підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, а також обов'язок виробника укласти договір з виконавцем (споживачем) про умови надання житлово-комунальних послуг.

Форма та зміст (умови) типового договору про користування електричною енергією затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. №1357 «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. №1357 «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком за умови, якщо такий договір відповідає типовому договору. Відмова від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст.21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Разом з тим, такий спосіб захисту цивільних прав, як зобов'язання укласти договір про надання житлово-комунальних послуг не передбачений нормами ЦК України.

Такий же ж висновок викладений і в постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі за № 6-110цс12, який відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач звернулася до суду із вимогами про захист свого права у спосіб, що не передбачений ст. 16 ЦК України, не встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», Державного підприємства «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд», третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів», про зобов'язання Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» та Державне підприємство «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» укласти з ОСОБА_2 договір про користування електричною енергією на території населеного пункту на об'єкті споживача у квартирі АДРЕСА_1 на умовах Типового договору; зобов'язання Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» укласти з ОСОБА_2 договір про користування електричною енергією на об'єкті споживача у квартирі АДРЕСА_1 на умовах Типового договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р.Я. Головатий