АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4352/16 Справа № 196/178/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Посунся Н.Є.,

при секретарі Гулієву М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року по справі за позовом прокурора Царичанського району Дніпропетровської області до ОСОБА_2 сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення сесії сільської ради та договору про встановлення особистого строкового сервітуту, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року прокурор Царичанського району Дніпропетровської області звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що сесією ОСОБА_2 сільської ради від 14.07.2014 року прийнято рішення за №394-39/VI "Про надання земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди на умовах сервітуту", відповідно до якого ОСОБА_2 сільською радою надано дозвіл ОСОБА_3 на встановлення сервітуту під тимчасовою будівлею на земельній ділянці площею 29 м2, що знаходиться по вул. Кругла, б/н. в с. Могилів Царичанського району Дніпропетровської області. Вказане рішення сесії ОСОБА_2 сільської ради та договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди, який укладений на підставі вказаного рішення, підлягають визнанню недійсними, оскільки вони суперечать вимогам чинного законодавства України, в зв'язку з тим, що договір про встановлення сервітуту не може підміняти договору оренди земельної ділянки, оскільки право сервітуту є обмеженим. Тому позивач просив визнати недійсним рішення сесії ОСОБА_2 сільської ради від 14.07.2014 року №394-39/VI "Про надання земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди на умовах сервітуту"; визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди від 17.07.2014 року, укладений між ОСОБА_2 сільською радою та ОСОБА_3; зобов'язати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 29 м2, що розташована за адресою: с. Могилів, вул. Кругла, б/н Царичанського району Дніпропетровської області до земель ОСОБА_2 сільської ради Царичанського району, шляхом підписання акта прийому-передачі земельної ділянки; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом відповідач повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, що підтверджується особистою розпискою ОСОБА_3 про отримання ним повістки 01 вересня 2016 року, яка долучена до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сесією ОСОБА_2 сільської ради від 14.07.2014 року прийнято рішення №394-39/VI "Про надання земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди на умовах сервітуту", згідно якого ОСОБА_2 сільською радою надано дозвіл ОСОБА_3 на встановлення сервітуту під тимчасовою будівлею на земельній ділянці площею 29,0 кв.м., що знаходиться по вул. Кругла, б/н. в с. Могилів Царичанського району Дніпропетровської області (а.с.6).

Пунктом 2 вказаного вище рішення сесією ОСОБА_2 сільської ради вирішено заключити договір оренди (сервітут) земельної ділянки під тимчасовою спорудою із сільською радою та землекористувачем в 10-ти денний термін, терміном на 3 роки, з 16.07.2014 року до 16.07.2017 року.

Пунктом 3 зазначеного рішення сесії встановлено орендну плату в розмірі 12% від грошової оцінки, що становить 13,38 грн. за 1 кв. м. з урахування індексації.

17 липня 2014 року, на підставі рішення сесії ОСОБА_2 сільської ради від 14.07.2014 року №394-39/VI, між ОСОБА_2 сільською радою та ОСОБА_3 укладено договір особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди, предметом якого є особистий строковий сервітут, встановлений виключно сервітуарію на територію (об"єкт благоустрою) в с. Могилів, вул. Кругла, б/н, на якій буде розміщена тимчасова споруда площею 29 кв.м. (а.с.14-16).

Відповідно до п.1.2. вказаного вище договору, об'єктом особистого строкового сервітуту за цим договором є територія (об'єкт благоустрою) в с. Могилів, вул. Кругла, б/н площею 29 кв.м.

Згідно п.п. 2.1., 2.2. договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди, він набуває чинності з 12.07.2014 року по 16.07.2017 року. Строк дії договору три роки.

Пунктом 3.1. договору встановлена плата за користування особистим строковим сервітутом.

Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки від 17.07.2014, у виконання умов договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди від 17.07.2014 року, ОСОБА_2 сільською радою передано ОСОБА_3 в оренду земельну ділянку (обєкт благоустрою) площею 29 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Могилів, вул. Кругла, б/н (а.с.17).

Згідно ч. 1 ст. 98 Земельного Кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Статтею 99 Земельного Кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) передбачено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Стаття 401 ЦК України визначає сервітут як право користування чужим майном (сервітут), яке може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (ст. 100 ЗК України).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що особистий сервітут є одним із видів сервітутів і передбачає належність права користування чужою земельною ділянкою конкретно визначеній особі для задоволення її потреб, які іншим чином не можуть бути задоволені.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником відповідача ОСОБА_2 сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області визнано, що відповідач ОСОБА_3 не є власником або користувачем земельних ділянок, які межують із земельною ділянкою площею 29,0 кв. м. по вул. Кругла, б/н в с. Могилів Царичанського району Дніпропетровської області.

Колегія погоджується з доводами апелянта про те, що потреби відповідача у користуванні земельною ділянкою площею 29,0 кв.м., що знаходиться по вул. Кругла, б/н. в с. Могилів Царичанського району Дніпропетровської області, могли бути задоволені, зокрема, шляхом укладення відповідачами договору оренди землі. Отже підстави для укладення сторонами саме договору земельного особистого сервітуту відсутні.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги порушення рішенням ОСОБА_2 сільської ради від 14.07.2014 року №394-39/VI "Про надання земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди на умовах сервітуту" порядку набуття громадянином земельної ділянки у користування, оскільки матеріали справи не містять доказів перебування у власності чи користуванні ОСОБА_3 будь-яких інших суміжних земельних ділянок, ніж та, яка є предметом розгляду даної справи, а підставою встановлення земельного сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом ніж сервітут, колегія приходить до висновку, що зазначене рішення сільської ради є незаконним.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 100 Земельного Кодексу України, земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 55-1 Закону України «Про землеустрій», технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється права сервітуту, включає: пояснювальну записку; технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; кадастровий план земельної ділянки із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права сервітуту; матеріали польових геодезичних робіт; копії документів, що є підставою для виникнення прав сервітуту.

Таким чином, розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обтяжених земельним сервітутом, є обов'язковою передумовою встановлення даного сервітуту.

Однак, зазначені вимоги законодавства не були дотримані сільською радою під час винесення рішення про надання земельної ділянки на умовах сервітуту та укладення відповідного договору, оскільки, згідно інформації відділу Держземагенства у Царичанському районі Дніпропетровської області від 02.02.2015 року, технічна документація із землеустрою щодо передачі ОСОБА_3 земельних ділянок у користування - не надходила (а.с.19). Відповідні докази суду також не надані, клопотання про їх витребування відповідачами не заявлені.

Більше того, необґрунтованим є висновок суду про застосування до спірних правовідносин положення п. «в» ч. 1 ст. 99 ЗК України щодо права власника або землекористувача земельних ділянок вимагати встановлення земельних сервітутів на розміщення тимчасових споруд, оскільки наведена редакція статті внесена згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» N 191-VIII від 12 лютого 2015 року, тобто після укладення спірного договору.

Оскільки рішення сесії ОСОБА_2 сільської ради 14.07.2014 року №394-39/VI «Про надання земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди на умовах сервітуту» є незаконним, а договір особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди від 17.07.2014 року укладений між ОСОБА_2 сільською радою та ОСОБА_3 на підставі зазначеного рішення, то позовні вимоги прокурора Царичанського району про визнання недійсним договору особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди від 17.07.2014 року та зобовязання ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 29,0 кв.м., що розташована по вул. Кругла, б/н в с. Могилів Царичанського району Дніпропетровської області, до земель ОСОБА_2 сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області також підлягають задоволенню.

Зважаючи на встановлені вище факти, незаконність оспорюваного рішення та договору; враховуючи факт порушення вимог земельного законодавства органом який є розпорядником земель територіальної громади с. Могилів Царичанського району Дніпропетровської області; враховуючи положення ст. 45 ЦПК України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», - колегія дійшла висновку, що прокурор є належним позивачем, а інтереси держави полягають у забезпечені дотримання порядку набуття громадянами права користування земельною ділянкою.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, що призвело до ухвалення неправомірного рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Колегія звертає увагу, що вимога про зобов»язання ОСОБА_3 повернути спірну земельну ділянку саме шляхом підписання відповідного акта прийому-передачі - є надмірною і задоволенню не підлягає, оскільки порядок передачі земельних ділянок визначений діючим законодавством.

Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент звернення до суду), - колегія дійшла висновку, що з кожного з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 365,40 грн., та на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати по 401,94 грн., з кожного.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Царичанського району Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнати незаконним рішення сесії ОСОБА_2 сільської ради 14.07.2014 року №394-39/VI «Про надання земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди на умовах сервітуту».

Визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди від 17.07.2014 року, укладений між ОСОБА_2 сільською радою та ОСОБА_3.

Зобовязати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 29,0 кв. м., що розташована по вул. Кругла, б/н в с. Могилів Царичанського району Дніпропетровської області, до земель ОСОБА_2 сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі по 365 (триста шістдесят пять) грн. 40 коп., з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати у розмірі по 401 (чотириста одній) грн. 94 коп., з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді