УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Усічні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до судуіз позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, який мотивовано тим, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір б/н від 08 серпня 2011 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 9000 грн із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 30листопада 2015 року відповідач має перед банком заборгованість в розмірі 13 612,21 грн, яка складається із заборгованості за кредитом7727 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом 4 760,82 грн, штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова)624,39 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 1 3612,21 заборгованості за кредитним договором та судові витрати в розмірі 1 378 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16 вересня 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08 серпня 2011 року в розмірі 13 612,21 грн та 1 378 грн судового збору.

Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення по справі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами встановлено, що 7 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 9 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг складає між ним та позивачем договір, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався повернути наданий кредит, а також сплатити відсотки за користування ним.

Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 визначено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби - пластикові банківські картки, які емітовані в установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банку) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі - держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки.

Держатель платіжної картки для забезпечення безпеки здійснення платіжних операцій з її використанням зобов'язаний використовувати цей спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України, правил користування ним та умов договору, укладеного з емітентом (банком), дотримуватись правил безпеки та не допускати використання цього засобу сторонніми особами, для чого повинен надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, пін-код та інші засоби, що дають змогу користуватися ним, а у випадку його втрати зобов'язаний негайно повідомити про це емітента (банк), який повинен негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього спеціального платіжного засобу з внесенням до стоп-списку і його вилучення.

Також судами встановлено, що згідно витягу з кримінального провадження №0002248 вбачається, що 01 вересня 2014 року невстановлена особа проникла у квартиру №408 по пр.-ту. Відродження, 49А у м. Луцьку, звідки таємно викрала майно, належне ОСОБА_2 З протоколу допиту потерпілого ОСОБА_2 від 21 жовтня 2014 року видно, що крім вказаних вище речей, було здійснено крадіжку двох карток КБ «Приватбанк», одна з яких за номером 567255 належить потерпілому ОСОБА_2

На підтвердження повідомлення банку про факт крадіжки кредитної картки відповідачем суду було надано повідомлення від 03 квітня 2015 року та фіскальний чек.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, на підставі ст. 1054 ЦК України, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідачем порушено умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи касаційної скарги про те, що кредитні кошти ОСОБА_2 не отримував, оскільки його карткою скористалася інша особа внаслідок викрадення картки є безпідставними, оскільки відповідальність за збереження платіжної картки та виконання умов кредитного договору покладена на держателя картки, а ОСОБА_2 не доведено, що він відразу після вчинення крадіжки карти повідомив банк.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова