Справа № 495/6418/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідачів: не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/6418/16-ц

за позовом ОСОБА_1

до:

- ОСОБА_2

- Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості

про зобовязання розірвати трудовий договір

В С Т А Н О В И В:

18.08.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2(далі по тексту відповідач-1) та Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості (далі по тексту відповідач-2) про зобовязання розірвати трудовий договір(а.с.2-5).

Так, позивач просить суд:

- розірвати трудовий договір № 8 від 12.01.2011 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.03.2015 року відповідно до розпорядження № 7 від 31.03.2015 року в порядку передбаченому ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України;

- зобов'язати Білгород-Дністровський МЦЗ зняти з реєстрації трудовий договір №8 від 12.01.2011 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.03.2015 року.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2016 року відкрито провадження по справі № 495/6418/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Білгород-Дністровського МЦЗ про зобовязання розірвати трудовий договір. Справу призначено до розгляду (а.с.38).

26.09.2016 року відповідачем-2 Білгород-Дністровським МЦЗподано до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, відповідно до якого він просив суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в частині зобов'язання Білгород-Дністровського МЦЗ зняти з реєстрації трудовий договір № 8 від 12.01.2011 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.03.2015 року, так як це не передбачено вимогами чинного законодавства (а.с.46-48).

В судове засідання позивач ОСОБА_1, не з'явився, але його представник ОСОБА_3, подав до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги ОСОБА_1підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу зі їх відсутності (а.с.70).

Представник відповідача-2 (Білгород-Дністровського МЦЗ) ОСОБА_4, у судове засідання не зявилась, але подала до суду заяву, згідно якої письмові заперечення проти позову ОСОБА_1 підримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності (а.с.68).

Відповідач-1 ОСОБА_2, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надала та в судове засідання не з'явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судових засідань, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним поштовим повідомленням про вручення їй 08.09.2016 року ухвали суду про призначення розгляду справи та копії позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до неї (а.с.44).

Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Білгород-Дністровського МЦЗ про зобовязання розірвати трудовий договір.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1, як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, серії АД № 112311, уклав трудовий договір з ОСОБА_2, що був зареєстрований Білгород-Дністровським МЦЗ за №8 від 12.01.2011 року (а.с.9-10).

18.03.2015 року ОСОБА_2 подала на імя ОСОБА_1 заяву про її звільнення з посади продавця магазину за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 Кодексу Законів про працю України, в чому їй було надано письмову відмову у звязку з виявленням недостачі та необхідністю вирішити питання повернення грошей (а.с.12-13).

23.03.2015 року ОСОБА_2 відпрацювала 4 години та покинула робоче місце без згоди роботодавця та поважних причин, що підтверджується відповідним актом від 23.03.2015 року (а.с.15).

У період з 24.03.2015 року по 26.03.2015 року ОСОБА_2 не зявилася на робочому місці без повідомлення про поважність пропуску роботодавця та без будь-яких пояснень, що підтверджується відповідними актами від 24.03.2015 року, 25.03.2016 року, 26.03.2016 року (а.с.16-18).

27.03.2015 року ОСОБА_2 було направлено листа, в якому зазначалось про намір її звільнення в порядку п.4 ст.40 Кодексу Законів про працю України (за прогул, у тому числі відсутність на робочому місці більше трьох годин на протязі робочого дня, без поважних причин) (а.с.19).

В подальшому, за твердженням позивача, ОСОБА_2 вийшла на роботу з метою отримання заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, які були їй несплачені через її незявлення на робочому місці.Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що є одинкою матірю та не підлягає звільненню згідно із п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України. Тому наказу про звільнення ОСОБА_2 згідно із ст.40 Кодексу законів про працю України видано не було.

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 було запропоновано задовольнити її заяву про звільнення за угодою сторін, в порядку ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, розірвати трудовий договір.Дану пропозицію ОСОБА_1 направив ОСОБА_2, де зокрема зазначив, що 03.04.2015 року об 11 годині ОСОБА_2 повинна прибути до Білгород-Дністровського МЦЗ для зняття з реєстрації трудового договору згідно із ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. Між тим, 03.04.2015 року з 10:45 год. до 11:20 год. ОСОБА_2 до Білгород-Дністровського МЦЗ не зявилася, про що було складено відповідний акт від 03.04.2015 року за підписами свідків (а.с.23).

25.05.2016 року ОСОБА_1 була подана заява до Білгород-Дністровського МЦЗ з проханням зняти з державної реєстрації трудовий договір № 8 (фізична особа, яка використовує найману працю) від 12.01.2011 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2, однак ОСОБА_1 було відмовлено у звязку із відсутністю особистої присутності ОСОБА_2 та необхідних документів (а.с.24-25).

30.05.2016 року ОСОБА_2 було надіслано повторне повідомлення з проханням зявитися в Білгород-Дністровському МЦЗ об 11 годині для розірвання трудового договору, а також за адресою с. Шабо, вул. Леніна 9/26 з метою отримання індексації заробітної плати за травень-червень 2014 року згідно перерахунку (а.с.26).

Як стверджує позивач, він неодноразово звертався до ОСОБА_2 з приводу добровільного розірвання трудового договору у Білгород-Дністровському МЦЗ, однак поштові відправлення, направлені на її адресу повернуто поштою через відмову відповідачки отримувати кореспонденцію. Отже, ОСОБА_2 так досі й не з'явилась для розірвання трудового договору.

Як вбачається з ч.1 ст.36, ст.40 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін.

Згідно із п.4 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В даних правовідносинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було за взаємною згодою застосувано саме положення ч.1 ст.6 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до положень Порядку реєстрації трудового договору, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 року за № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за № 554/5745, провести дії по зняттю з реєстрації трудового договору в центрі зайнятості можливо лише у разі звернення обох сторін (роботодавця, працівника) та з належним їм документами.

Згідно вищезазначеного договору, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час його реєстрації в центрі зайнятості сторони були ознайомлені з порядком реєстрації та зняття з реєстрації трудового договору, про що свідчать їх підписи. У разі відсутності однієї із сторін в центрі зайнятості підставою для зняття трудового договору є рішення суду, яке набрало чинності про припинення дії трудового договору.

ОСОБА_2 тривалий час не виконує трудові обов'язки, а позивач не має можливості в односторонньому порядку розірвати трудовий договір.

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із відповідною позовною заявою.

На підставі п.1 ч.1 Кодексу законів про працю Українибезпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 були надіслані листи від 27.03.2015 року та 30.05.2016 року, в яких позивач просив розірвати трудовий договір у центрі зайнятості.

Згідно із п.5 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 № 260 (далі Порядок) та п.14 Форми трудового договору мiж працівником i фізичною особою, трудовий договір мiж фізичного особою-роботодавцем та найманим працiвником укладається у трьох однакових примірниках, один з яких перебуває у фiзичної особи, другий - у працiвника, третiй - в центрi зайнятостi, де цей трудовий договір зареєстровано.

Пунктом 6 Порядку визначено, що у разi закiнчення строку трудового договору або припинення його дії достроково, в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на вiдповiднi статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості.

Згідно із п.17 Форми трудового договору мiж працівником i фізичною особою розірвання трудового договору повинно бути підтверджено підписами сторін трудових відносин. Отже, записи фiзичної особи-роботодавця про підстави припинення трудового договору, а також особисті підписи, та найманого працівника повинні стояти на трьох примірниках трудового договору.

Згідно із п.7 Порядку після звернення сторін трудових відносин до центру зайнятості та повiдомлення ними про закiнчення строку трудового договору або припинення його дії достроково, вiдповiдальна посадова особа центру зайнятостi протягом трьох днiв зобов'язана зняти трудовий договiр з ресстрацiї. Про це робиться вiдмiтка в книзi реєстрації трудових договорiв.

Пунктом 2.21-1 Iнструкцiї про порядок ведення трудових книжок працiвникiв, затвердженої наказом Мiнпрацi, Мiн'юсту i Мiнсоцзахисту вiд 29.07.1993 року №58, зареєстрованої в Мiнiстерствi юстицiї України 17.08.1993 року за № 110, передбачено, що трудовi книжки працiвникiв, якi працюють на умовах трудового договору у фiзичних осiб, суб'єктів підприємницької дiяльностi без створення юридичноi особи з правом найму, та фізичних осіб, якi використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарi, няньки, водiї тобто), зберiгаються безпосередньо у працiвникiв. Фiзичнi особи-роботодавцi роблять записи до трудових книжок працiвникiв про прийняття на роботу та звільнення з роботи, відповідно до укладених трудових договорiв, що зареєстрованi в установленому порядку в державній службi зайнятостi. Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою.

У разi виникнення трудового спору мiж сторонами трудових відносин: фiзичною особою-роботодавцем та найманим працiвником, а також у разi вiдсутностi однiєї зi сторiн в центрi зайнятостi, пiдставою для зняття трудового договору з реєстрації в державнiй службi зайнятостi є рiшення суду, яке набрало чинності, щодо припинення дiї договору.

Згідно із п.п. 8-9 Порядку у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів.

Згідно із п.п. 13-15 Порядку у разі, коли документи, що подаються для реєстрації чи зняття з реєстрації трудового договору, не відповідають встановленим вимогам, центр зайнятості повертає їх без вчинення будь-яких дій із зазначенням причини. Записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою.

У відповідності до п.4 Постанови КМУ від 29.10.2009 року № 1168 «Деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю», у разі розірвання трудового договору за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, така особа зобов'язана письмово повідомити про свій намір працівникові та у визначені строки провести передбачений законодавством розрахунок, що й було виконано та зворотнє відповідачем не доведено.

Відповідно до п.5 зазначеної Постанови КМУ, зняття державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору у випадках, передбачених пунктом 4 цієї постанови, проводиться за умови подання фізичною особою: примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують: - надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). Згідно п. 6 зазначеної постанови державна служба зайнятості протягом трьох робочих днів з дня надходження зазначених у пункті 5 цієї постанови документів знімає трудовий договір з реєстрації.

Аналогічні положення містять п.п. 8-9 Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08 червня 2001 року № 260.

Отже, для зняття трудового договору з реєстрації роботодавець має виконати певні передбачені Порядком дії.

В судовому засіданні встановлено, що трудові відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було припинено, однак позивач не може зняти трудові договори з реєстрації у центрі зайнятості.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що, враховуючи особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, позивач позбавлений можливості самостійно зняти трудові договори з реєстрації і захистити своє порушене право. Позивач позбавлений можливості припинити трудові відносини з відповідачем у встановленому законом порядку, так як останній на таку пропозицію не реагує. Будь-яких заперечень чи спростувань позиції позивача ОСОБА_2 не надано та не здобуто в судовому засіданні, отже суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині припинення (розірвання) трудового договору.

Між тим, вимоги про зобовязання Білгород-Дністровського МЦЗзняти з реєстрації трудовий договір № 8 від 12.01.2011 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.03.2015 року не можуть бути задоволені, так як на теперішній час спору між позивачем та центром зайнятості не має. Білгород-Дністровський МЦЗне заперечує, що при зявленні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до центру зайнятості для оформлення припинення трудового договору та зняття його з реєстрації або при наданні позивачем рішення суду про припинення дії вказаного трудового договору він буде знятий з реєстрації, але ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 до центру зайнятості не звертався, як і не звертався з вимогами про виконання рішення суду в частині зняття з реєстрації трудового договору.

Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Тому у задоволенні позову в частині зобов'язання Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості зняти з реєстрації вказаний трудовий договір, необхідно відмовити.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Білгород-Дністровського МЦЗ про зобовязання розірвати трудовий договір, у зв'язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 36, 38, 40, 232 Кодексу Законів про працю України, ст.ст. 3, 10, 11,57- 60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості про зобовязання розірвати трудовий договір задовольнити частково.

Розірвати трудовий договір № 8 від 12.01.2011 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.03.2015 року відповідно до розпорядження № 7 від 31.03.2015 року в порядку передбаченому частиною 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Дане рішення є підставою для Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості для зняття з реєстрації трудового договору № 8 від 12.01.2011 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко