Справа № 598/1134/16-ц
провадження № 2/598/380/2016
РІШЕННЯ

іменем України

"22" листопада 2016 р. Збаразький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого суду ОСОБА_1

при секретарі Шевчук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

До суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача в свою користь 107880,10 грн. боргу.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03 березня 2016 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого він позичив відповідачу 100000 грн., які він зобов`язувався повернути в строк до 01 травня 2016 року. Станом на 18 липня 2016 року, внаслідок невиконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань перед ОСОБА_2, виникла заборгованість по виконання вказаного договору в загальному розмірі 107880,10 грн., з них: 100000 грн. - заборгованість з основної суми позики, 7241 грн. - заборгованість по процентах та 639 грн. три проценти річних від заборгованої суми, які позивач просить стягнути з відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, одна від нього на адресу суду надійшла заява в якій він просить розгляд справи проводити без його участі, позов підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинах, хоча про день, час та місце розгляду справи йому було повідомлено належним чином через опублікування оголошення в прессі.

Представник позивача не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказах.

На підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе прийняти заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено наступні факти.

Згідно договору позики грошових коштів № 030316 ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 100000 грн., які останній зобов`язувався повернути в строк до 01 травня 2016 року (а.с.4).

Як вбачається з квитанції від 05 березня 2016 року філії «КиївСіті» відділення «Індустріальне» ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_3 100000 грн. (а.с.5).

Розпискою від 03 березня 2016 року ОСОБА_3 підтвердив, що позичив в борг у ОСОБА_2 100000 грн. на умовах договору позики (а.с.6).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається із змісту ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Будь-яких спростувань вищенаведених обставин судом не здобуто.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд, беручи до уваги те, що оскільки відповідачем боргові зобов`язання перед позивачем не виконані, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в користь позивача 1080 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 213-215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 526, 623, 625,1046, 1048, 1050 ЦК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1, ід.ном. в користь ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ід.ном. НОМЕР_1, 107880,10 грн. (сто сім тисяч вісімсот вісімдесят гривень десять копійок) боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 сплачені 1080 грн. (одну тисячу вісімдесят гривень) судового збору.

Вказане заочне рішення суду може бути переглянуте Збаразьким районним судом за письмовою заявою відповідача, яку слід подати до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.І.Левків