Справа № 350/331/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1218/2016
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В. М. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Меленко О.Є.

суддів Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Нижньострутинської сільської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди одного із батьків, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 20 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рожнятівського районного суду від 20 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 - задоволено.

Надано дозвіл неповнолітнім ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителям АДРЕСА_1 на тимчасовий виїзд на період шкільних літніх канікул з 01 червня по 30 липня 2016 року включно, за межі України в Чеську Республіку, в супроводі матері ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_2.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що позивач жодного разу не зверталась до нього із проханням про надання відповідного дозволу, а відтак судом не встановлено факту ухилення батька від надання згоди.

Також апелянт зазначає, що планував цього літа відвезти дітей на відпочинок, однак постановлене судом рішення, позбавить його такої можливості.

З цих підстав рішення суду першої інстанції апелянт просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник вимоги підтримали з тих же мотивів, що зазначені в апеляційній скарзі, просили про її задоволення.

ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

Орган опіки та піклування Нижньострутинської сільської ради, будучи належно повідомленим про розгляд справи, явку представника в судове засідання не забезпечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, доводи представника, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та надаючи дозвіл на виїзд неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_5 разом з матір'ю за кордон у строк з 01.06.2016 року по 30.07.2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що діти проживають разом з матір'ю, метою виїзду за кордон є відпочинок дітей, а також гостювання у рідної бабусі (матері позивача; мати має таку матеріальну можливість, а тимчасовий виїзд дітей- у період літніх канікул не порушує прав ОСОБА_2, як їхнього батька. При встановленні строку виїзду суд виходив з того, що такий буде достатнім для відпочинку та оздоровлення дітей і в той же час не позбавить батька можливості брати участь у вихованні доньок.

З таким висновком погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли правовідносини щодо надання одним із батьків згоди на виїзд неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_5 за межі України тільки в супроводі матері.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 59 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників у їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (част.3).

У відповідності до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 724 від 25 серпня 2010 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження в матеріалах справи (а.с.9-10). На даний час, неповнолітні діти проживають з матір'ю ОСОБА_4 та знаходяться на її утриманні.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_4, діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_5 і те, що виїзд дітей за межі України носить тимчасовий характер, не пов'язаний з визначенням місця проживання дітей чи їх еміграцією і має на меті оздоровлення дітей.

Крім того, в Чеській республіці проживає мати позивача - бабуся малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6, а тому потреба тимчасового виїзду дітей також полягає в спілкуванні внуків з бабусею, яка оформила відповідне запрошення для позивача з дітьми.

Жодних обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх ОСОБА_8, та ОСОБА_5 за межі України для тимчасового перебування в Чеській республіці не встановлено.

В той же час, на думку колегії суддів, відповідач необґрунтовано та з надуманих причин обмежує права позивача на розвиток та організацію дозвілля дітей.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що надання ОСОБА_4 дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнім ОСОБА_8 та ОСОБА_5 за кордон до Чеської республіки без згоди батька ОСОБА_2 в її супроводі, відповідатиме інтересам дітей та сприятиме зміцненню їх здоров'я та розвитку. Такий виїзд дітей носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та оздоровлення і не пов'язаний з визначенням місця проживання дітей чи їх еміграцію.

Посилання апелянта на те, що суд не встановив факт ухилення відповідача від надання згоди, розцінюється колегією суддів як формальний довід, оскільки в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2, в якій той категорично заперечує, щоб діти виїжджали за кордон. Така ж позиція ним озвучена і в суді апеляційної інстанції.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що постановлене судом рішення, позбавляє його можливості відвезти на море дітей, оскільки встановлений судом строк дії дозволу у два місяці сприятиме своєчасному поверненню дітей на Україну, та дозволить ОСОБА_2 за бажання організувати його спільний відпочинок з дітьми.

Відповідно до ч.2, ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.,ст. 307; 308; 313- 315; 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 20 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв