У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради про скасування наказів про дисциплінарне стягнення, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 2003 року вона працює у комунальному закладі «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради (далі - КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти»), з 2005 року - на посаді викладача, доцента кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін. Наказами ректора КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» від 10 березня 2015 року № 02-В та від 31 березня 2015 року № 03-В їй оголошено догани за порушення трудової дисципліни.

Позивач вважала, що зазначені в наказах обставини не відповідають дійсності, при цьому відповідачем були порушені вимоги ст. ст. 147, 149 КЗпП України, оскільки її притягнуто до дисциплінарної відповідальності з неповним з'ясуванням обставин, за відсутності її вини та шкоди інтересам власника.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд скасувати накази ректора КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» від 10 березня 2015 року № 02-В та від 31 березня 2015 року № 03-В та стягнути з відповідача на її користь 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано наказ ректора КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» від 10 березня 2015 року № 02-В про накладення дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_3 У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та направити справу на новий апеляційний розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_3 - задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу ректора КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» від 10 березня 2015 року № 02-В було видано з порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення, визначеного ст. 149 КЗпП України. При цьому судом не встановлено порушень при застосуванні до ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді догани на підставі наказу ректора КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» від 31 березня 2015 року № 03-В, тому наказ не підлягає скасуванню. Також позивач не довела факт завдання їй моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем її трудових прав.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що доводи позивача: про особисту неприязнь ректора до неї; що ніхто не перевіряв знаходження її на роботі; про неповне з'ясування обставин; про відсутність її на роботі менше ніж три години; про наявність кримінальних проваджень за її заявами, та доводи відповідача: про порушення ОСОБА_3 вимог п. 3.3. Правил внутрішнього трудового розпорядку; про відмову позивача надати пояснення; про наявність доказів порушень, викладених у наказі від 10 березня 2015 року; про відсутність в законодавстві строків для подання пояснень, не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 з 2003 року працює у КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти», з 2005 року - на посаді викладача, доцента кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін.

Наказом ректора КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» від 10 березня 2015 року № 02-Вдоценту кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін ОСОБА_3 оголошена догана за порушення трудової дисципліни, за п. 3.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, із зазначенням обставин, а саме того, що ОСОБА_3 прийшла на заняття о 8:55 год., розпочала навчальний процес о 9:00 год., тоді як 5березня 2015 року ОСОБА_4 особисто у телефонному режимі повідомила ОСОБА_3 про те, що 10 березня 2015 року у неї за розкладом 1 та 2 пари, початок пари о 8:30 год. У наказі зазначені підстави для винесення догани, а саме: службова записка завідувача кафедри дошкільної освіти ОСОБА_4, акт про повідомлення ОСОБА_3 про розклад занять на 10 березня 2015 року, акт про запізнення ОСОБА_3, акт про відмову ОСОБА_3 надати пояснення.

Наказом ректора КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» від 31 березня 2015 року № 03-Вдоценту кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін ОСОБА_3 оголошена догана за порушення трудової дисципліни, за прогул без поважних причин, за п.4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме за те, що 17 березня 2015 року ОСОБА_3 покинула приміщення інституту о 9:20 год., не поставивши до відома завідувача кафедри. Об 11:10 год. ОСОБА_3 прийшла до другого корпусу інституту для проведення навчальних занять відповідно до розкладу, о 14:30 год. ОСОБА_3 покинула другий корпус інституту та на основному місці роботи у цей день не з'явилася. У наказі зазначені підстави для його винесення, а саме:службова записка завідувача кафедри ОСОБА_5, пояснювальна записка лаборанта кафедри ОСОБА_6, акт про відмову ОСОБА_3 надати пояснення.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 із подальшими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпПУкраїни правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Однак апеляційний суд не врахував, що при оспоренні до суду наказу ректора КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» від 31 березня 2015 року № 03-В свою відсутність з 9:20 год. до 11:10 год. ОСОБА_3 пояснила тим, що у цей час була запрошена на прийом до голови Запорізької обласної ради ОСОБА_7 з питань діяльності роботи інституту в умовах реформування системи освіти України, що підтверджується довідкою за підписом заступника керуючого справами - начальника управління організаційного забезпечення діяльності ради виконавчого апарату Запорізької обласної ради ОСОБА_8

Крім того, відповідно до п. 1.3 Статуту КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» інститут підпорядкований, підзвітний та підконтрольний Запорізькій обласній раді, а також за галузевою спрямованістю підвідомчий Управлінню освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації.

Таким чином, ОСОБА_3 перебувала у засновника інституту саме як доцент кафедри КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» та з питань діяльності цього закладу, тому підпорядкованість і підзвітність інституту, а, отже, і позивача, як працівника цього закладу, передбачена Статутом КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти».

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. 212 ЦПК України не надав доводам позивача і наданим нею доказам належної правової оцінки та не перевірив поважність причини відсутності ОСОБА_3 17березня 2015 року з 9:20 год. до 11:10 год.

Разом з тим апеляційний суд не врахував відсутність належних доказів відсутності позивача на роботі 17 березня 2015 року з 14:30 год. до кінця робочого дня, оскільки в КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» не ведеться облік часу прибуття працівників до інституту та часу їх вибуття, вхід до інституту не обладнано пропускною системою, інститут складається з двох окремих будівель, розташованих на достатньо великій відстані одна від одної, пославшись при цьому на доводи відповідача, які фактично базуються на її телефонній розмові з ОСОБА_6 у першій половині дня.

Працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст. 139 КЗпП України).

Відповідно до п. 4.4 посадової інструкції доцента кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін, з якою ОСОБА_3 ознайомлена 4 листопада 2011 року, доцент кафедри несе відповідальність за невиконання у тому числі Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Пунктом 3.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку встановлено п'ятиденний робочий тиждень та початок роботи для науково-педагогічних працівників о 8:30 год.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Згідно з актом від 10 березня 2015 року ОСОБА_3 була ознайомлена зі службовою запискою завідуючого кафедри дошкільної освіти ОСОБА_4 про запізнення її на роботу, з приводу чого позивач відмовилась надати пояснення в цей день.

Однак апеляційний суд на зазначене уваги не звернув і передчасно погодився з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки керівник не дочекався від ОСОБА_3 пояснень, наказ ректора КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» від 10 березня 2015 року № 02-В було видано з порушенням положень ст. 149 КЗпП України.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Крім того, у пп. 3, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Також судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум,

виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, при тому, що судом частково визнано трудові права ОСОБА_3 порушеними, суд на зазначене вище уваги не звернув та наданим позивачем доказам завдання їй моральної шкоди оцінки не надав.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище обставини справи уваги не звернув, не надав належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та на припущеннях дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, що заборонено в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України та свідчить про його необґрунтованість і незаконність.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради задовольнити частково, касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта