АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк про визнання іпотечного договору недійсним, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Відділ опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, -

В с т а н о в и в :

06 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ ПриватБанк про визнання іпотечного договору недійсним посилаючись на те, що 17.12.2007 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК з однієї сторони та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з другої сторони було укладено іпотечний договір № DNUHGI за реєстровим № 4543, за яким Іпотекодавці надали банку в іпотеку в забезпечення повернення грошових коштів у розмірі 227.250,00 грн. у строки та на умовах, зазначених у договорі про іпотечний кредит № DNUHGI від 17.12.2007 року. На виконання умов договору Іпотекодавці передали Іпотекодержателю нерухоме майно житлового призначення, а саме: 3-х кімнатну квартиру по вул. Мандриківська, 171/148 в м. Дніпропетровську загальною площею 70 кв.м., житловою 48,3 кв.м.. 17.12.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровсь-кого міського нотаріального округу ОСОБА_3 за № 299 було зареєстровано в реєстрі заборону відчудження зазначеного в іпотечному договорі предмету іпотеки. потечний договір № DNUHGI від 17.12.2007 року було укладено без надання дозволу органів опіки та піклування з порушенням прав неповнолітніх та малолітніх дітей які проживали та були зареєстровані у спірній квартирі, в звязку з чим спірним договором порушенні їх право на користування спірною квартирою. На момент отримання кредиту та укладення іпотечного договору у вказаній квартирі була зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак дозволу органу опіки та піклування на укладення іпотечного договору отримано не було. Позивач просила суд визнати недійсним Іпотечний договір № DNUHGI від 17.12.2007 року, скасувати заборону внесену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в реєстрі заборон відчудження за №299 на предмет іпотеки, а саме 3-х кімнатної квартири № 148 загальною площею 70 кв.м., житлова площа 48,3 кв.м., скасувати запис в Державному реєстрі іпотек про обтяження предмету іпотеки (т.1 а.с.3-7).

В січні 2015 року банк звернувся до суду з зустрічним позовом до відповідачів про виселення. Уточнивши позовні вимоги, банк просив виселити та зняти відповідачів та інших осіб, що зареєстровані в іпотечній квартирі, зі зняттям з реєстраційного обліку (т.1 а.с.89-93,110-114).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено, задоволено зустрічний позов банку про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (т.1 а.с.193-200).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.08.2015 року рішення суду першої інстанції скасоване в частині виселення і в позові банку в цій частині відмовлено, в частині відмови у позові про визнання іпотечного договору недійсним рішення суду залишено без змін (т.1 а.с.234-236).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.11.2015 року рішення апеляційного суду скасоване в частині вирішення позвоних вимог про визнання іпотечного договору недійсним і справі в цій частині передано на новий апеляційний розгляд (т.2 а.с.55-58).

В апеляційній скарзі (т.1 а.с.203-209) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки;

- суд безпідставно зробив висновок, що позивач навмисно приховала від представника банку та нотаріуса факт існування малолітньої дитини, оскільки під час укладання іпотечного договору в приміщенні нотаріуса позивач знаходилась разом з дитиною та в силу юридичної необізнаності не усвідомлювала порушення прав дитини;

- суд при ухваленні рішення мав врахувати положення ч.3 ст.17 та ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», згідно яких при укладанні іпотечного договору дозвіл органів опіки та піклування є обовязковою умовою укладання договору при наявності малолітньої дитини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині визнання іпотечного договору недійсним у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про частині визнання іпотечного договору недійсним, суд першої інстанції встановив, що сторони уклали договір іпотеки, який є забезпеченням виконання кредитного договору, укладеного банком з позичальником, що є третьою особою, за яким внаслідок не виконання позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість, в погашення якої рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки; з наданих на момент укладення іпотечного договору документів вбачається, що за спірною адресою неповнолітні діти прописані не були.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ч.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Разом з тим сам по собі факт відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2007 року між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 і ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, за яким банку передано в іпотеку квартиру по вул. Мандриківська, 171/148 в м. Дніпропетровську, цей іпотечний договір підписаний усіма власниками квартири (а.с.8-11).

З наданих нотаріусом копій документів, на підставі яких ним було посвідчено укладений між сторонами іпотечний договір, вбачається, що іпотекодавцями, які є власниками іпотечної квартири та відповідачами за зустрічним позовом, було надано довідку ЄАВ Жовтневого району КП «Міські комунальні платежі» від 11.12.2007 року про реєстрацію в квартирі лише її власників: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_2, яка є позивачем у справі, та ОСОБА_4, яка є позичальником за кредитним договором (т.1 а.с.39).

Разом з тим, з довідки ЄАВ Жовтневого району КП «Міські комунальні платежі» від 16.09.2014 року, доданої позивачем до позовної заяви на підтвердження порушення житлових прав малолітньої дитини, вбачається, що в іпотечній квартирі на час укладення іпотечного договору 07.06.2007 року зареєстрована ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_7 запис в Книзі про реєстрацію народжень здійснено та свідоцтво видане 19.06.2007 року (т.2 а.с.97).

З пояснень відповідача ОСОБА_4, яка є позичальником за кредитним договором, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції вбачається, що на час отримання в ЄАВ Жовтневого району КП «Міські комунальні платежі» довідки від 16.09.2014 року про склад осіб зареєстрованих в квартирі відомості про проживання в цій квартирі малолітньої дитини до ЄАВ Жовтневого району КП «Міські комунальні платежі» не надавалися, бо в іншому випадку кредит в банку отримати було б не можливо.

Таким чином, при укладенні іпотечного договору, ніким з іпотекодавців, в тому числі і ОСОБА_2, яка є одночасно законним представником малолітньої дитини, не було повідомлено банку та нотаріусу про проживання в квартирі малолітньої дитини.

Відповідно до положень п.5.3. іпотечного договору, укладеного між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 і ОСОБА_2, іпотеко лавці гарантують, що документи та інформація, надані ними при укладенні іпотечного договору, існують лише в тій редакції, в якій вони надані іпотекодаржателю, і що ці документи є чинними, а інформація є повною і достовірною (т.1 а.с.10).

За таких обставин, коли законний представник малолітньої дитини умисно не повідомив про право дитини на проживання в жилому приміщенні, що передається в іпотеку, відсутні підстави для визнання іпотеки недійсною за позовом матері, яка зловживала своїми правами законного представника дитини.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-3005цс15.

Крім того, як вбачається зі справи, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 і ОСОБА_2, звернуто стягнення на квартиру, що є предметом іпотеки за договором іпотеки, щодо якого заявлено позовні вимоги про визнання недійсним (т.1 а.с.63-65).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції від 17 грудня 2013 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без змін і набрало законної сили (т.1 а.с.66).

З матеріалів цивільної справи № 201/13408/13ц (2/201/3684/2013), яку досліджено в суді апеляційної інстанції, вбачається, що:

- оскаржуючи вказане рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року, відповідач у цій справі ОСОБА_4 посилалась на проживання в квартирі, що є предметом іпотеки, на час укладення договору іпотеки дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої в квартирі 07.06.2007 року;

- відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд в рішенні від 27 жовтня 2014 року встановив, що договір іпотеки є дійсним.

За таких обставин вказане судове рішення апеляційного суду є приюдиційним щодо визнання договору іпотеки дійсним за тих обставин, на які посилається позивач у цій справі.

Така правова позиція викладена в постановиі Верховного Суду України від 08 жовтня 2014 року у справі № 6-102цс14.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: