Справа № 130/2331/15-ц Провадження № 22-ц/772/1030/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5Доповідач Колос С. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі :

головуючого Колоса С. С.

суддів : Стеблюк Л. П., Якименко М. М.

секретар судового засідання Маркевич Я. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Жмеринської міської ради Вінницької області, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2016 року,

встановила :

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 03 лютого 2016 року в зазначеному позові відмовлено .

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що вимоги пред»явлено не до належної особи, а суд, відповідно до ст.. 33 ч. 1 ЦПК України, позбавлений можливості залучати належного відповідача без клопотання про це позивача .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, на недотриманням норм матеріального та порушенням норм процесуального права .

Дослідивши матеріали в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, який просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог з підстав викладених у скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного .

Відповідно до абз.1 ч.1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність ), якщо інше не встановлено цим Кодексом .

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем ( правонаступником ) вона є .

Згідно п. 9 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07. 02. 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається ( частина третя статті 344 ЦК ). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є ( частина друга статті 344 ЦК ) .

Добросовісним набувачем є особа ( незаконний володілець ), яка протягом всього часу володіння майном повинна бути впевнена, що це майно не претендують інші особи, і вона отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього .

При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно .

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем у витребуванні якого його власнику було відмовлено .

За таких обставин ні померла ОСОБА_4 ні позивач ОСОБА_2 не є добросовісними набувачами в розумінні ст. 344 ЦК України, оскільки під час користування квартирою № 6 по вул.. Радянській, 47 м. Жмеринка їм було достовірно відомо про те, що 1 / 18 частки зазначеного житлового приміщення належать іншій особі на праві власності, а саме ОСОБА_5, що окрім того підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом ( а. с. 170 ) .

Належним відповідачем у зазначеній цивільній справі повинен бути саме власник ( правонаступник ) 1 / 18 частин спірної квартири, оскільки розгляд справи може порушити його майнові права.

Відповідно до ст.. 1269 ч. 1, 2 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто .

Згідно зі ст.. 1270 ч. 1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини .

Судом першої інстанції встановлено, і не заперечується сторонами, що ОСОБА_5, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, була власником частини квартири № 6, що розташована по вул.. Радянська, 47 м. Жмеринка ( а. с. 188 ). 13 лютого 2014 року вона померла ( а. с. 89 ). Після її смерті 22 травня 2014 року ОСОБА_3 за місцем свого проживання подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( а. с. 87 91 ). У визначений законом строк заяву про відмову від спадщини не подавав, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що саме він є належним відповідачем у даній цивільній справі .

Зазначене спростовує твердження викладені в апеляційній скарзі, що ОСОБА_3 не прийняв спадщину, а тому не може бути відповідачем по справі. Крім того, не отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та відсутність реєстрації цього права не являється тою обставиною, що особа позбавлена права на спадкове майно, а тому твердження в цій частині також є безпідставними та необґрунтованими .

Відповідно до ст. 33 ч. 1 ЦПК України, суд позбавлений можливості залучати належного відповідача без клопотання про це відповідача .

Встановлено, що таке клопотання від позивача не надходило, а тому обгрунтовано відмовлено в позовних вимогах .

Інші твердження викладені у скарзі вірного в цілому висновку суду не спростовують .

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити .

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2016 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення .

Протягом двадцяти днів з часу проголошення на ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Головуючий С. С. Колос

Судді : Л. П. Стеблюк

ОСОБА_6