Ухвала

іменем україни

26 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Центр охорони здоров'я тварин», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за зустрічним позовом державного підприємства «Центр охорони здоров'я тварин» до ОСОБА_4, треті особи: первинна профспілкова організація об'єднання ветеринарної медицини в м. Києві, Київське міське відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про визнання днів прогулами, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно з наказом державного підприємства «Центр охорони здоров'я тварин» (далі - ДП «Центр охорони здоров'я тварин») від 16 лютого 2015 року № 03-к він був прийнятий на роботу в клініку ветеринарної медицини Солом'янського району м. Києва ДП «Центр охорони здоров'я тварин» на посаду фельдшера ветеринарної медицини.

Наказом ДП «Центр охорони здоров'я тварин» від 20 липня 2015 року № 21-к він був звільнений з роботи з 20 липня 2015 року у зв'язку з прогулом без поважних причин згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з урахуванням ч. 4 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважав своє звільнення незаконним, а тому просив скасувати наказ ДП «Центр охорони здоров'я тварин» від 20 липня 2015 року № 21-к, поновити його на посаді фельдшера ветеринарної медицини в клініці ветеринарної медицини Солом'янського району м. Києва ДП «Центр охорони здоров'я тварин», стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 липня 2015 року по час поновлення на роботі.

У вересні 2015 року ДП «Центр охорони здоров'я тварин» подало зустрічний позов до суду, у якому просило визнати дні з 18 по 27 травня 2015 року прогулами у роботі фельдшера ветеринарної медицини ДП «Центр охорони здоров'я тварин» ОСОБА_4 та змінити дату його звільнення за прогули відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України з 20 липня на 19 травня 2015 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ДП «Центр охорони здоров'я тварин».

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині незадоволення його вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення його позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що згідно з наказом «Центр охорони здоров'я тварин» від 16 лютого 2015 року № 03-к ОСОБА_4 був прийнятий на роботу у клініку ветеринарної медицини Солом'янського району м. Києва ДП «Центр охорони здоров'я тварин» на посаду фельдшера ветеринарної медицини. Наказом ДП «Центр охорони здоров'я тварин» від 20 липня 2015 року № 21-к позивач був звільнений з роботи з 20 липня 2015 року у зв'язку з прогулом без поважних причин згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з урахуванням ч. 4 ст. 40 КЗпП України. У наказі зазначено, що фельдшер ветеринарної медицини ОСОБА_4 був відсутній на роботі у період з 28 травня по 1 червня 2015 року без поважних причин, про що були складені акти (а. с. 136-139). При тому, що відповідно до графіків роботи позивач повинен був працювати 28 та 29 травня 2015 року. 18 та 23 червня 2015 року адміністрацією підприємства на адресу позивача були направлені листи з проханням підтвердити поважність причини відсутності на роботі (а. с. 47-48). 14 липня 2015 року відбулося засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації об'єднання ветеринарної медицини у м. Києві, на якому було розглянуто подання адміністрації ДП «Центр охорони здоров'я тварин» щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_4 Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету, за наявності кворому була надана згода на звільнення ОСОБА_4 за прогули (а. с. 52-53).

Встановивши вищезазначені обставини у справі, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки останній не довів судам факту відсутності на роботі з поважних причин. При цьому є правильним висновок судів про те, що самовільний вихід у відпустку, пов'язану з навчанням у вищому навчальному закладі, не може бути визнаний судом поважною причиною відсутності на роботі.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
А.В. Маляренко О.В. Ступак

Колегія суддів: