Справа № 285/3412/15-ц
провадження № 2/0285/34/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.01.2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі

головуючого судді - Помогаєва А.В., при секретарі - Музика Н.Ю.

за участю осіб: представників відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовними заявами від 21.08.2015 року та від 28.08.2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк».

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що 11.06.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, за яким Банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в розмірі 160 000 швейцарських франків з виплатою 10,99% річних за користування кредитом, строком з 11.06.2007 року до 11.06.2018 року. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки від 11.06.2007 року, за яким встановлено обтяження комплексу нежитлових будівель за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Нова Романівка, вул. Житомирське шосе, 1. Співвласниками зазначеного майна є відповідачі.

Крім того, 05.07.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0, за яким Банк надав відповідачу кредит в розмірі 154398 швейцарських франків з виплатою 8,99 % річних за користування кредитом на строк з 05.07.2007 року по 05.07.2018 року. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки від 05.07.2007 року, за яким також встановлено обтяження вищезазначеного комплексу нежитлових будівель.

08.12.2011 року АКІБ «Укрсиббанк» відступив право вимоги за кредитними договорами ПАТ «Дельта Банк». З метою виконання грошових зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі, загальною площею 875,5 кв. м, які складаються з : будівлі кафе бару літ. А, загальною площею 532,1 кв. м, будівлі котельні літ. В, загальною площею 66,4 кв. м, трьох теплиць літ. Д, Е, Ж, гаража Г, загальною площею 29,7 кв.м, колодязя № 2, огорожі № 3, будівлі овочесховища літ. ББ1, загальною площею 247,3 кв. м, що знаходяться за адресою Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Нова Романівка, вул. Житомирське шосе, 1.

Позичальник ОСОБА_2 свої зобовязання перед банком не виконує, тому станом на 31.07.2015 р. існує заборгованість в розмірі 6 332 888,87 грн., яка складається:

- 3 130 456,06 грн. тіло кредиту;

- 3 202 432,81 грн. відсотки.

Позичальник ОСОБА_3 свої зобовязання перед банком не виконує, тому станом на 31.07.2015 р. існує заборгованість в розмірі 6 148 930,48 грн., яка складається:

- 3 047 091,24 грн. тіло кредиту;

- 3 101 839, 25 грн. відсотки.

Ухвалою суду від 06.01.2016 року цивільні справи за позовними ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 обєднані в одне провадження.

В судове засідання представник позивача не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні подав заяву, в якій просив застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити. Посилався на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 25.02.2010 р. у справі № 2-103/10, яким задоволено позовні вимоги АКІБ «Укрсиббанк» про звернення стягнення на той самий предмет іпотеки для задоволення вимог за тими самими кредитними договорами. Зазначеним рішенням суду встановлено, що у звязку з порушенням відповідачами строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитними договорами, кредитор використав передбачене договором і ч. 2 ст. 1050 ЦК України право та у 2009 році звернувся з письмовими вимогами до відповідачів про погашення кредитів у повному обсязі. В тому ж році банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами. При цьому, як в письмових вимогах до відповідачів, так і в позовних заявах кредитор зазначив, що у звязку з порушенням відповідачами строків оплати по кредиту, згідно умов договору, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, тобто кредитор набув право вимоги погашення кредиту в повному обсязі. Таким чином, банк змінив строк виконання основного зобовязання, звернувшись до боржників з письмовими вимогами та згодом з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок повного погашення кредиту в 2009 році. Обставини, встановлені зазначеним рішенням суду від 25.02.2010 року відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Отже, з моменту настання строку виконання зобовязання за договором сплинув строк позовної давності, який сторона відповідачів просить застосувати.

Представник відповідача ОСОБА_1 також просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що 11.06.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0, за яким Банк надав відповідачу кредит в розмірі 160 000 швейцарських франків з виплатою 10,99% річних за користування кредитом, строком з 11.06.2007 року до 11.06.2018 року. (а.с. 6-16)

05.07.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0, за яким Банк надав відповідачу кредит в розмірі 154 398 швейцарських франків з виплатою 8,99 % річних за користування кредитом на строк з 05.07.2007 року по 05.07.2018 рок.

З метою виконання грошових зобовязань за кожним кредитним договором ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі, загальною площею 875,5 кв. м, які складаються з: будівлі кафе-бару літ. А, загальною площею 532,1 кв. м; будівлі котельні літ. В, загальною площею 66,4 кв. м; трьох теплиць літ. Д, Е, Ж; гаража Г, загальною площею 29,7 кв.м; колодязя № 2; огорожі № 3; будівлі овочесховища літ. ББ1, загальною площею 247,3 кв. м, що знаходяться за адресою Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Нова Романівка, вул. Житомирське шосе, 1. (а.с. 24-27).

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, кредитодавець АКІБ «Укрсиббанк» свої зобов'язання за Кредитними договорами виконав, надавши відповідачам кошти, проти чого відповідачі не заперечують, а відповідачі, в свою чергу, не виконували умов договору.

25.02.2010 року Новоград-Волинським міськрайонним судом було винесено рішення у справі № 2-103/10, яким задоволено позов АКІБ «Укрсиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нежитлові будівлі, загальною площею 875,5 кв. м, які складаються з: будівлі кафе бару літ. А, загальною площею 532,1 кв. м, будівлі котельні літ. В, загальною площею 66,4 кв. м, трьох теплиць літ. Д, Е, Ж, гаража Г, загальною площею 29,7 кв.м, колодязя № 2, огорожі № 3, будівлі овочесховища літ. ББ1, загальною площею 247,3 кв. м, що знаходяться за адресою Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Нова Романівка, вул. Житомирське шосе, 1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Підставою для звернення стягнення стало невиконання позичальниками зобовязань за кредитними договорами, серед яких договір №0 від 11.06.2007 року та договір №0 від 05.07.2007 року, для забезпечення яких укладено вищезазначені договори іпотеки.

Судом встановлено, що банк змінив строк виконання основного зобовязання, звернувшись до боржників з письмовими вимогами та згодом з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок повного погашення кредиту.

За вказаним рішенням суду стягнення на предмет іпотеки було звернуто в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами: №0 від 11.06.2007 року в сумі 1006000,73 грн.; №0 від 05.07.2007 року в сумі 960389,04 грн.; №0 в сумі 545,423,11 грн.; №0 від 23.11.2007 року в сумі 538865,90 грн. Зазначені заборгованості складались з тіла кредиту та відсотків за користування коштами.

Рішення суду у справі № 2-103/10 набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 06.04.2011 року.

Згідно пояснень представників відповідачів, рішення суду до теперішнього часу не виконано.

08.12.2011 року АКІБ «Укрсиббанк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року відступив право вимоги за кредитними договорами ПАТ «Дельта Банк». (а.с. 35-37)

Статтею 1077 ЦК України, встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Стаття 1078 ЦК України визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно п. 5.5 Кредитних договорів, укладених відповідачами з АКІБ «Укрсиббанк», у випадку порушення позичальниками термінів повернення кредиту (основної суми боргу) та/або термінів сплати плати за кредит строком більше ніж на 5 календарних днів, Банк має право змінити термін погашення кредиту в порядку визначеному розділом 11 Договору.

Відповідно до п. 11.1 Кредитних договорів у випадку порушення строків внесення платежів Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит обовязковим до повернення з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги Банку. В цьому випадку Позичальник зобовязується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений банком заново термін в повному обсязі. В будь-якому випадку, новий строк повернення кредиту та плати за кредит згідно вимоги банку не може перевищувати 14 календарних днів з дати відправлення банком вимоги позичальнику.

26.02.2009 року АКІБ «Укрсиббанк» відповідно до вищенаведених умов договору направив позичальникам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 письмові вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Під час розгляду цивільної справи № 2-103/10 судом встановлено, що строк виконання зобовязань відповідачів визнано таким, що настав.

Частиною 3 статтею 61 ЦПК України, визначено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).

Таким чином, судом достовірно встановлено, що первинний кредитор АКІБ «Укрсиббанк» прийняв рішення використати своє право вимагати дострокового виконання зобовязання відповідачами у 2009 році.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Така позиція викладена, зокрема, у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оцінюючи можливість застосування загального строку позовної давності в три роки, у відповідності до ст. 257 ЦПК, суд виходить з наступного.

Строк виконання зобовязань настав у березні 2009 року. Позови подано до суду 07.09.2015 р., 31.08.2015 р., причини пропуску строку позовної давності суду не повідомлені, заяви про поновлення відповідних строків не подавались, тому вбачаються підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на те, що позивачем було пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а представники відповідачів наполягають на застосуванні позовної давності, суд вважає, що є підстави застосування наслідків пропуску строку та застосування позовної давності, та відмовляє у задоволенні позову.

На момент звернення з позовом до суду позивач звільнявся від сплати судового збору згідно п. 21 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, в даному випадку судові витрати відшкодуванню не підлягають та відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21.01.2016 р.

Головуючий А.В. Помогаєв