Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 321/1238/15 Головуючий у 1 інстанції: Мовчан О.Г.
Провадження № 22-ц/778/634/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, який протягом розгляду справи уточнив.

В обґрунтування вимог остаточно зазначив, що займається підприємницькою діяльністю (продажем ювелірних виробів) в магазині «Арніка» в смт. Михайлівка. В період з 01.05.2015р. по 19.05.2015р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зловживаючи його довірою, заволоділи належними йому золотими виробами на суму 29000,00 грн. Добровільно повернути борг відповідачі категорично відмовляються.

17.06.2015р. він звернувся в чергову частину Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області із відповідною заявою. Постановою про закриття кримінального провадження від 20.08.2015р. було повідомлено, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000334 від 08.07.2015р., закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, оскільки відповідачі не відмовлялись, що дійсно брали в борг ювелірні вироби та не сплатили за них 29000,00 грн., в зв'язку з відсутністю грошових коштів.

ОСОБА_5 надала йому розписку, в якій зобов'язалася виплатити 29000,00 грн. в строк до 08.06.2015р., проти кошти не повернула.

Крім того, в зв'язку з неправомірною поведінкою відповідачів він був вимушений звернутися за юридичною допомогою до адвоката, гонорар складає 2500,00 грн. Також він поніс витрати на сплату судового збору за звернення до суду з позовом та із заявою про забезпечення позову в сумі 1096,20 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь грошові кошти в сумі 29000,00 грн., грошові кошти на судові витрати на правову допомогу в розмірі - 2500,00 грн. та на сплату судового збору в розмірі 1096,20 грн.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 29000 грн., грошові кошти на судові витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн. та на сплату судового збору в розмірі 1096,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на укладання договору ОСОБА_5 в інтересах сім'ї, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів солідарно на його користь грошові кошти в сумі 29000,00 грн., грошові кошти на судові витрати на правову допомогу в розмірі - 2500,00 грн. та на сплату судового збору в розмірі 1096,20 грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення 29000 грн., суд першої інстанції виходив з наявності у відповідача боргових зобов'язань перед позивачем за розпискою ОСОБА_5 від 06.06.2015 р., що виникло із договору купівлі-продажу ювелірних виробів.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Позивачем рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, а тому законність та обґрунтованість рішення суду апеляційним судом, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, перевіряється лише в цій частині.

Відмовляючи у позові про стягнення 29000 грн. солідарно з ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно виходив з недоведеності позовних вимог до ОСОБА_4

Згідно з ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України передбачено укладення договору позики у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Новація - це спосіб припинення зобов'язання за домовленістю сторін про зміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами згідно з вимогами ч.2 ст. 604 ЦК України.

Юридичною підставою договору позики, що виникає при новації, буде угода сторін про припинення первісного зобов'язання.

Позивач не надав доказів, що між ним та ОСОБА_4 існували цивільно-правові зобов'язання, які припинено з наступною заміною на позикове зобов'язання.

В обґрунтування вимог до ОСОБА_4 позивач посилався на розписку ОСОБА_5 Законодавець допускає заміну боргу позиковим зобов'язанням виключно за домовленістю сторін первісного зобов'язання. Отже,суд правильно виходив з того, що розписка ОСОБА_5 не свідчить про прийняття ОСОБА_4 на себе відповідних зобов'язань за нею.

Зміст і форма розписки були узгоджені ОСОБА_3 з ОСОБА_5 Розпискою встановлено зобов'язання ОСОБА_5 сплатити 29000 грн., по суті підтверджено зобов'язання за договором купівлі-продажу покупця ОСОБА_5 і позивач погодився їх прийняти.

Доводи апеляційної скарги з питання солідарної відповідальності подружжя є неприйнятними.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Аналіз зазначених норм матеріального права надає підстави для висновку, що при покладення обов'язку на одного з подружжя, який не був стороною у договорі, доказуванню підлягає укладення договору для потреб та інтересів сім'ї.

За даною розпискою ОСОБА_4 не є боржником. І в ній не передбачено солідарний обов'язок щодо повернення заборгованості позивачу, що виключає, як наслідок, його солідарний обов'язок з боржником та відповідно його відповідальність за зобов'язаннями ОСОБА_5 як відповідача.

Належні докази про укладення договору в інтересах сім'ї під час розгляду справи не надані. Вимагаючи стягнення суми боргу за розпискою від 08.06.2015 р. солідарно з ОСОБА_4, позивач посилався тільки на факт перебування відповідачів у шлюбі, а також посилався на те, що ОСОБА_4 був обізнаний про укладення договору та визнав боргові зобов'язання дружини. Проте ці обставини не дають підстав для солідарної відповідальності ОСОБА_4

З урахуванням викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем у відповідності ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено своїх позовних вимог до ОСОБА_3

Судове рішення в іншій частині сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: