АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Максюти Ж.І.,Прозорової М.Л.

при секретарі Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість на свою користь за кредитним договором № E/V071469 від 15 червня 2007 року у розмірі 44307,12 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 07 травня 2013 року складає 354150 грн. 52 коп.; з ПАТ «Акцент банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000 грн., з ОСОБА_2 на свою користь стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та із ОСОБА_2, ОСОБА_3 стягнути судовий збір.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2016 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «А-Банк» про стягнення заборгованості закрито.

В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що 15 червня 2007 року між відповідачем ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитний договір № E/V071469, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 25000 доларів США, зі сплатою за користування ним відсотків 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15 червня 2010 року (а.с. 9).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вимоги до відповідача ОСОБА_2 були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 договору поруки № E/V071469 від 16 червня 2007 року, а відповідно до п. 4 Договору поруки № E/V071469 від 16 червня 2007 року, у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у повному обсязі (а.с. 12).

Згідно до п. 11 Договору сторони прийшли згоди, що строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом пяти років.

Також вимоги до відповідача ОСОБА_2 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк», договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, відповідно до якого ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № E/V071469 від 15 червня 2007 року, розмір відповідальності встановлено 10000 грн. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років (а.с. 7).

Згідно останнього розрахунку заборгованості складеного позивачем, останній зазначив, що відповідач має заборгованість станом на 07 травня 2013 року та яка склала 45558,68 доларів США, з яких: 13341,01 доларів США заборгованість за кредитом; 16879,60 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 13138,82 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 31,28 доларів США штраф (фіксована частина) та 2167,97 доларів США штраф (процента складова) (а.с. 4, 5).

Частиною 1 статті 3 ЦПК України та статтею15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Так, звертаючись до суду із даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначили, що відповідачі не виконують взяті на себе зобовязання за кредитним договором, а тому саме з вини останніх і виникла заборгованість станом на 07 травня 2013 року в розмірі 45558,68 доларів США, у звязку з чим просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Проте з такими вимогами суд не може погодитися з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2010 року по цивільній справі №2-9/2010 за позовною заявою ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, ухвалено: передати в заклад ПриватБанку шляхом вилучення у ОСОБА_2 належне на праві власності заставлене майно згідно договору застави № E2 від 15 червня 2007 року, а саме, компютер «View Sony», 2007 р.в., core 2 CPV, 2.0 Гб ОЗУ 1,80 ГЦ, вінчестер 500 Гб, компютер «Celeron 2000» , 2005 р.в., 80 Гб вінчестер, монітор 17, компютерні столи, 2 шт., 2005 р.в., колір світло коричневий, виробництва «Декс», м. Чернівці.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № Eвід 15 червня 2007 року в сумі 14533,98 доларів США, що еквівалентно 111911,64 грн. звернути стягнення на майно, згідно договору застави № E2 від 15.06.2007 року, а саме,компютер «View Sony», 2007 р.в., core 2 CPV, 2.0 Гб ОЗУ 1,80 ГЦ, вінчестер 500 Гб, компютер «Celeron 2000» , 2005 р.в., 80 Гб вінчестер, монітор 17, компютерні столи, 2 шт., 2005 р.в., колір світло коричневий, виробництва «Декс», м. Чернівці, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця; звернути стягнення на нежитлову будівлю, загальною площею 1576,80 м2, яка розташована за адресою: с. Замостя, вул. Лугова, 4-б, Вижницького району Чернівецької області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № E1 від 15.06.2007 року) Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, 50, ) з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою-покупцем, зі з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та стягнути із ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1119,12 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн. (а.с. 36-38).

Разом з цим позивач в судове засідання не надав жодного доказу з виконання вказаного рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК України, прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

У відповідності з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання , запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку.

Відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобовязанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Згідно ч.1 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Враховуючи те, що рішенням суду було передано заставне майно, а також щодо нерухомого майна було надано повноваження його продажу, реалізація якого могла привести як до погашення суми заборгованості так і до зменшення цієї заборгованості. Однак позивачем своєчасно не були вжиті всі заходи для реалізації заставного та іпотечного майна.

Крім того, судом встановлено, що позивач взагалі ухилився від виконання вказаного рішення суду, оскільки стявлячи перед судом вимоги про стягнення вже збільшеної суми заборгованості нічого не зазначає про виконання цього рішення.

Тоді як відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обовязковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що позивач зловживаючи своїми правами не вживав заходів щодо виконання рішення суду про звернення стягнення на заставне майно, обовязок якого встановлений Законом, що призвело до збільшення нарахувань заборгованості за кредитним договором з 2009 року по 2013 рік, а також звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором представники позивача не надали та не навели належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст.10,60 ЦПК України, того що саме відповідачем порушені права, свободи і інтереси банку за цих обставин.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, обгрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволення позову.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3200 грн., колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки ці витрати відповідно до вимог ст.60 ЦПК України належними доказами не підтверджені та матеріали справи доказів того, що позивач поніс ці витрати, не містять, а тому суд першої інстанції в цій частині правильно відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправильного вирішення справи, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ці доводи зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді