У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Євтушенко О.І., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвої ТетяниМиколаївни, третя особа - Дніпропетровська міська рада, про визнання недійсними договору дарування та свідоцтва про право на спадщину, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_9, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_10 звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що він є власником 7/8 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 яка складається з глиновалькових житлових будинків А-1 та Б-1, сараїв, вбиральні, інша 1/8 частина домоволодіння, яка складалася з будинку Б-1, належала ОСОБА_11 Зазначив, що в даному будинку тривалий час ніхто не мешкав, оскільки він до 2004 року був зруйнованим від пожежі, внаслідок чого став непридатним для житла, а тому автоматично вийшов із числа житлового фонду.

Після його звернення до відділу будівництва і архітектури Ленінського району м. Дніпропетровська із заявою про отримання дозволу на знесення будинків А-1, Б-1 та будівництво нового будинку, рішенням Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 21 травня 2004 року № 261 йому надано дозвіл на будівництво будинку замість старого.

02 березня 2010 року проведено обстеження вказаного домоволодіння, в ході якого встановлено, що будинки А-1, Б-1, а також інші споруди були знесені.

Незважаючи на вказані обставини, 05 липня 2013 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину на 2/16 частини домоволодіння, а 06 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу посвідчено договір дарування 2/16 частин домоволодіння, укладений між ОСОБА_6 від імені ОСОБА_12 та ОСОБА_7

Посилаючись на те, що на момент оформлення ОСОБА_5 спадщини будинку АДРЕСА_1 фактично не існувало, а прибудова до нового будинку була зведена ним в 2013 році, позивач просив визнати недійсними: свідоцтво про право на спадщину та договір дарування на 2/16 частин домоволодіння, зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відновити межі земельної ділянки і відшкодувати завдану йому матеріальну і моральну шкоду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач помер.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року залучено до участі у справі в якості позивача правонаступника ОСОБА_10 - ОСОБА_4, який просив задовольнити позов в частині визнання недійсними договору дарування та свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що відповідачі навмисно, з корисливою метою, посягаючи на його власність, ввели в оману нотаріусів щодо власника приміщення Б-1 при оформленні спадщини та договору дарування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року внесено виправлення у вступну та резолютивну частину рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2015 року у справі № 2/205/210/15, 205/4179/14 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу МіхеєвоїТ.М., третя особа - Дніпропетровська міська рада, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування частини домоволодіння, вказано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дніпропетровську міську раду.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області 30 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_5 05 липня 2013 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 3-772.

Визнано недійсним договір дарування 2/16 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 укладений 06 липня 2013 року між ОСОБА_6 від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 495.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_9 просить скасувати рішення апеляційного і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Встановивши, що ОСОБА_5 заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття не подав і відсутні дані, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, на час видачі йому свідоцтва про право на спадщину об'єкта нерухомості по АДРЕСА_1 не існувало, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого після смерті ОСОБА_13

Врахувавши, що відповідач набув право власності на відчужене майно без достатніх правових підстав, суд обґрунтовано визнав договір дарування недійсним.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_9, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня О.І. Євтушенко Л.М. Мазур