Номер провадження: 22-ц/785/596/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Сібовій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у власність із визнанням права власності, виселення зі зняттям з реєстрації місця проживання разом з іншимим особами та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

02.09.2014 року, публічне акціонерне товариство Дельта Банк (далі-Банк 1) звернулось із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність квартири АДРЕСА_1, визнання за Банком права власності на спірну квартиру, виселення та зняття з реєстрації місця проживання і перебування відповідача та осіб, які зареєстровані й проживають у квартирі, зобов'язання відповідача передати правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей та інші документи необхідні для державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позов обгрунтовано тим, що 17.04.2007 року між АКІБ УкрСиббанк (далі-Банк 2) і відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту (далі-кредитний договір), за умовами якого Банк 2 надав відповідачу кредит у сумі 100 000 доларів США. У забезпечення виконання кредитного договору, між Банком 2 та відповідачем 17.04.2007 року укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передач в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 /колишня вул. Франца Мерінга/ у м. Одесі.

08.12.2011 року, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, Банк 2 відступив Банку 1 право вимоги за кредитним договором від 17.04.2007 року.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконував умови зобов'язань за кредитним договором, станом на 30.07.2014 року допустив заборгованість на загальну суму 108 078,10 доларів США еквівалент 01 295 607,19 гривень, виконання кредитного договору забезпечено договором іпотеки, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2014 року позов задоволено: суд, у рахунок погашення боргу у сумі 108 078,10 доларів США еквівалент 01 295 607,19 гривень звернув стягнення на квартиру АДРЕСА_1, визнав за Банком 1 право власності на спірну квартиру, виселив та зняв з реєстрації місця проживання і перебування відповідача та інших осіб, зобов'язав відповідача передати Банку 1 правовстановлюючі документи на квартиру. З відповідача на користь Банка суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору (а.с.88-92 т.1).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2015 року відповідачу відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду від 25.02.2014 року (а.с.124,125 т.1).

В апеляційній скарзі відповідач просить заочне рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на незаконність рішення суду, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, відсутність належних доказів, зокрема, оцінки предмету іпотеки.

У засіданні колегії суддів: представник відповідача скаргу підтримав.

Представник Банка у засідання колегії суддів жодного разу не з'явився, про розгляд справи сповіщався належним чином, зокрема сповіщений про розгляд справи 22.09.2016 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення апеляційного суду на 22.09.2016 року представнику Банка у м. Одесі і в м. Києві.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п. п. 3, 4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Банк 1 просив звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності за Банком 1, виселити і зняти з реєстраційного обліку відповідача та інших осіб, що проживають або зареєстровані у спірній квартирі, зобов'язати відповідача передати правовстановлюючі документи на квартиру (а.с.1-5 т.1).

Суд, задовольняючи позов виходив з того, що вимоги обгрунтовані і доведені.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитного договору і договору іпотеки, які регулюються нормами ЦК України та Закону України Про іпотеку.

Встановлено, що між Банком 2 і відповідачем ОСОБА_2 17.04.2007 року укладено кредитний договір, за умовами якого, для особистих потреб позичальника, а саме: придбання квартири АДРЕСА_1 відповідач отримав кредит у сумі 100 000 доларів США під 12,5% річних, на строк до 17.04.2028 року (а.с.7-23 т1).

17.04.2007 року, між Банком 2 і відповідачем укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку Банку 2 квартиру АДРЕСА_1(а.с.25-29 т.1).

08.12.2011 року між Банком 2 і Банком 1 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, зазначених договором, Банк 2 передав Банку 1 права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, зокрема за кредитним договором від 17.04.2007 року та договором іпотеки від 17.04.2007 року, внаслідок чого Банк 1 замінив Банк 2, як кредитора, у спірних зобов'язаннях та набув права вимоги від боржника повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними і забезпечувальними договорами (а.с.40042 т.1).

14.03.2014 року Банк 1 надіслав відповідачу письмову вимогу про погашення простроченої заборгованості і попередив про наслідки невиконання вимоги, зокрема про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (а.с.34-39 т.1).

Станом на 30.07.2014 року має місце заборгованість у сумі 108 078,1 доларів США, з яких 64 157,21 доларів США заборгованість по тілу і 43 920,89 доларів США заборгованість по процентам (а.с.24 т.1).

02.09.2014 року у суді заявлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, виселення зі зняттям з реєстраційного обліку відповідача і осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі, зобов'язання відповідача передати правовстановлюючі документи на предмет іпотеки.

У розумінні ст. 11 ЦПК України /диспозитивність цивільного судочинства/ право визначення підстави та способу звернення стягнення належить позивачу, як іпотекодержателю, а суд не вправі виходити за межі заявлених вимог та, відповідно, звертати стягнення на предмет іпотеки у спосіб, не визначений позивачем.

Звернення стягненя передбачено п.4 договору іпотеки від 17.04.2007 року (а.с.27 т.1).

Так, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором (п.4.1 договору іпотеки).

Звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя (п.4.2 договору іпотеки).

При цьому, зверення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 договору іпотеки та розділу V Закону України Про іпотеку (п. 4.6 договору іпотеки).

Пункт 5 договору іпотеки визначає порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.27 т.1).

Так, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження при задоволенні вимог поектодержателя, що міститься у цьому договорі (п.5.1 договору іпотеки).

Іпотекодержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі:

-передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України Про іпотеку;

-право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 37 Закону України Про іпотеку (п.5.1 договору іпотеки).

У разі настання обставин, визначених п.4.1 договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і в повідомленні має бути зазначено який із способів задоволення вимог, що передбачені ст. 36 ч.3 Закону України Про іпотеку, застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог (п.п.5.2,5.3 договору іпотеки).

У разі законодавчої можливості при застосуванні передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя, як способу задоволення вимог іпотекодержателя, право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1 цього іпотечного договору, в порядку, передбаченому законодавством (п. 5.4 іпотечного договору).

Правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі №6-1851цс15 визначає судову практику у даному питанні таким чином.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, є, у тому числі, визнання права (ст. 16 ч.2 п.1 ЦК України).

Зверення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя (ст. 33 ч. 3 Закону України Про іпотеку).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконаня основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України Про іпотеку. Разом з тим, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 Закону України Про іпотеку, відповідно до якої, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України Про іпотеку.

Виникнення права власності на підставі рішення суду впегульовано ст. 335 та 376 ЦК України.

В інших випадках, право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ст. 328 ч.1 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Висновок Верховного суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1.2 ч. 1 ст.355 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ст. 360-7 ЦПК України).

Умови договору іпотеки від 17.04.2007 року містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, тобто у разі законодавчої можливості при застосуванні передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, як способу задоволення вимог іпотекодержателя, право власності переходить з моменту отримання повідомлення, передбачено п. 5.1 іпотечного договору (а.с.27).

Зважаючи на викладене, у даному випадку, визнання на підставі рішення суду за Банком 1, як іпотекодержателем, права власності на предмет іпотеки, не відповідає умовам договору іпотеки, ст. 36 Закону України Про іпотеку і правовій позиції Верховного Суду України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України Про іпотеку, як спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: з прилюдних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України Про іпотеку.

Приймаючи до уваги, що відсутні правові підстави для задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, вимоги про виселення, зняття з реєстрації та зобов'язання надати правовстановлюючі документи є похідними, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2015 року скасувати.

Відмовити публічному акціонерному товариству Дельта Банк у позові до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі

предмета іпотеки у власність із визнанням права власності, виселення зі зняттям з реєстрації місця проживання разом з іншими особами та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_3

ОСОБА_4