Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4898/15-ц
Провадження №: 2/332/73/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 р.

Заводський районний суд м.Запоріжжя в складі

судді: Марченко Н.В.

при секретарі: Фурдак В. И.

Розглянувши відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ „ОСОБА_2 та Кредит за участі третіх осіб ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного та іпотечного договору.

УСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ „ОСОБА_2 та Кредит про визнання недійсними кредитного та іпотечного договору у зв*язку з тим , що 25 квітня 2008 року між ОСОБА_1, як Позичальником, за погодженням з дружиною ОСОБА_3, та ВАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» було укладено кредитний договір. Позивач вважає укладений кредитний договір не дійсним оскільки банк не мав права видавати кредит у валюті, так як не має на це ліцензії та у зв*язку з тим, що умови договору є такими , що суперечить принципам розумності та справедливості та моральним засадам суспільства, так як курс долара США на сьогоднішній час зріс більш ніж в два рази. Також позивач вважає недійсним укладений іпотечний договір, оскільки додаткової угоди після внесення змін до кредитного договору , до іпотечного договору укладено не було.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, просить його задовольнити з підстав указаних в позові.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився. Про слухання справи повідомлений, надав суду заперечення в яких просить в задоволенні позову відмовити. Також в запереченнях позивач просить застосувати строки позовної давності.

Треті особи в судове засідання не з*явились, про слухання справи повідомлені.

Вислухавши представника позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

25 квітня 2008 року між ОСОБА_1, як Позичальником, за погодженням з дружиною ОСОБА_3, та ВАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» було укладено кредитний договір.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що банк не мав права видавати кредит у валюті, так як не має на це ліцензії та у зв*язку з тим, що банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3 024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може бути застосована судами. Національним банком України на виконання положень статті 11 цього

Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах

своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним

банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на

території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління

Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у

Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з

пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу

платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за

валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих

операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав

йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з

валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком

України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону

України від 15 лютого 2011 року № 3 024-VI «Про внесення змін до деяких

законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією

на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення

валютних операцій).

Таким чином надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Щодо визнання недійсним кредитного договору як такого, що не відповідає розумності та справедливості та моральним засадам суспільства, суд вважає указані позивачем доводи безпідставними у зв*язку з наступним.

Позивач вважає, що укладення договору в іноземній валюті є несправедливим, оскільки усі ризики знецінення валюти покладаються на споживача цього кредиту. Але на думку суду коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору, і позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Тому з цих підстав договір не є таким що протирічить моральним засадам суспільства.

Відповідно до приписів частиною 2 статті 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В даному випадку ніяких підстав для визнання кредитного договору недійсним, суд не вбачає , а тому немає підстав і для визнання недійсним іпотечного договору.

Керуючись ст. ст. 208,209, 212-215, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ „ОСОБА_2 та Кредит за участі третіх осіб ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного та іпотечного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржено потягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, що були відсутні в судовому засіданні в той же строк з моменту отримання копії рішення..

Суддя Н.В.Марченко