Справа № 758/2932/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської громади в особі Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер її батько, ОСОБА_3, внаслідок смерті якого відкрилася спадщина, часом відкриття якої є його день смерті.

Зазначає, що на момент відкриття спадщини батькові належала на праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 та 1/3 частина квартири АДРЕСА_2, які були набуті ним за договором міни зареєстрованого на Товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа» 12 травня 1993року за реєстраційним № 3/0954-966.

Посилається на те, що крім цього, її батько після смерті його матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, успадкував, але не оформив право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 57,50 кв.м., житловою площею 37,10 кв.м.) та 1/6 частину квартири № квартири АДРЕСА_2 (загальною площею 43,40 кв.м., житловою площею 29,00 кв.м.).

Звертає увагу суду на те, що в травні 2011 року вона звернулась із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 після померлого батька, однак 15.02.2016 року державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було видано Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у зв'язку з невизначеною часткою у спільному праві власності на квартиру та частину квартири АДРЕСА_2 у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу.

Враховуючи вищевикладене, а також керуючись ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР 1964 року, ст.ст. 328, 1258, 1261 ЦК України, звертається з даним позовом до суду та просить: встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті його матері, ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме: 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/6 частини квартири АДРЕСА_2; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 57,50 кв.м., житловою площею 37,10 кв.м.) та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (загальною площею 43,40 кв.м., житловою площею 29,00 кв.м.) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника позивачки до суду надано заяву згідно якої остання просить розгляд справи здійснювати за її відсутності та позивачки. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача, представник третьої особи - Головного територіального управління юстиції у м. Києві та третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання також не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином.

Від представника відповідача до суду подано пояснення по справі відповідно до яких просять суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу у відсутності представника Київської міської ради.

Представником третьої особи - Головного територіального управління юстиції у м. Києві до суду також надано пояснення про справі згідно яких вказують на те, що оскільки визнання права власності є прерогативою суду, розгляд справи залишають на розсуд суду. Просять розглянути справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства.

Причини неявки третьої особи - ОСОБА_2 суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану виконкому Ленінської районної ради народних депутатів у м. Києві від 14.10.1989 року, актовий запис № 650, батьками позивачки по справі, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 значаться: батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_6 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року в селі Плесецьке Васильківського району Київської області у віці 45 років помер батько позивачки - ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 НОМЕР_2 виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 7).

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 на підставі договору міни, зареєстрованого на Товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа» 12 травня 1993року за реєстраційним № 3/0954-966, було набуто право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с. 10-11).

Зі змісту вказаного договору міни вбачається, що право власності на вищезазначені квартири крім ОСОБА_3 також було набуто ОСОБА_4, яка є матір'ю останнього та ОСОБА_8 в рівних частинах по 1/3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 50 років померла ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 НОМЕР_4 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 23.01.2016 року (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, які як вже зазначалося вище належали їй на підставі договору міни, зареєстрованого на Товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа» 12 травня 1993року за реєстраційним № 3/0954-966.

За приписами статей 524, 525 ЦК УРСР 1963 року, який був чинний на день виникнення правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно статті 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Судом встановлено, що на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги були її чоловік - ОСОБА_8 та її син - ОСОБА_3, батько позивачки по справі.

Стаття 548 ЦК УРСР 1963 року визначає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зі змісту зазначених норм чинного на момент виникнення правовідносин цивільного кодексу вбачається, що для того щоб прияти спадщину спадкоємець повинен був вчинити одну із вищезазначених дій, а саме фактично вступити в управління або володіння спадковим майном або подати державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що з 20.07.1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 проживав за адресою місця проживання спадкодавця ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Довідкою Комунального центру «Центр комунального сервісу» № 53 від 16.03.2016 року (а.с. 50).

З врахуванням вищевикладеного, а також приписів ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, оскільки він фактично вступив в володіння спадковим майном, а саме проживав на день смерті спадкодавця та після неї в квартирі, яка є спадковою масою.

Спадковим майном, яке перейшло до ОСОБА_3 є 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 та на 1/6 частини квартири АДРЕСА_2, а зважаючи на те, що на той момент він був власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, він став фактично власником 1/2 частин вказаних квартир.

Зважаючи на вимоги норм ЦК УРСР 1963 року, які були чинними на день виникнення вищезазначених правовідносин, суд приходить до висновку про можливість встановлення вказаного факту, а саме прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті його матері, ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме: 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/6 частини квартири АДРЕСА_2, та задоволення вимог позивачки в цій частині.

Як вже зазначалося вище, ІНФОРМАЦІЯ_4 року в селі Плесецьке Васильківського району Київської області у віці 45 років помер ОСОБА_3.

Статті 1220, 1218 ЦК України визначають, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З врахуванням зазначених норм чинного ЦК України, а також встановлених в судовому засіданні обставин, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої увійшли 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частина квартири АДРЕСА_2.

Згідно статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 не було складено заповіт, а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Стаття 1258 ЦК України визначає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги померлого ОСОБА_3 є його донька - ОСОБА_1 (а.с. 86).

За приписами статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивачкою на виконання вимог вищезазначених норм ЦК України 11.05.2011 року до Четвертої київської державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після померлого батька - ОСОБА_3 (а.с. 82).

В подальшому, 15.02.2016 року позивачкою до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори було подано заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину (а.с. 93).

З викладеного вбачається, що позивачкою було вчинено всі передбачені чинним законодавством дії для реалізації свого права на отримання спадщини.

В той же час як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2016 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з невизначеною часткою в спільному праві власності на квартиру та частину квартири АДРЕСА_2, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с. 95)

Дослідивши зміст вказаної Постанови, суд приходить до висновку, що право позивачки на спадкове майно дійсно не визнається.

За приписами ст.ст. 15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема бути визнання права.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Зокрема однією із підстав набуття права власності, є спадкування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що позивачка у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про отримання спадщини, однак їй було відмовлено в цьому з мотивів не визначення частки в спільному праві власності на квартиру та у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням вищевикладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшла 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частина квартири АДРЕСА_2, право власності на які набуті ним за життя у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання права власності в порядку спадкування за законом на вказане майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 213-214, 218, 221, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті його матері, ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме: 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/6 частини квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 57,50 кв.м., житловою площею 37,10 кв.м.) та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (загальною площею 43,40 кв.м., житловою площею 29,00 кв.м.) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко