Провадження №2/521/562/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» лютого 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ "ВІРАЖ", за участю третіх осіб ПрАТ СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІЛЛІЧІВСЬКА", ПрАТ СТРАХОВА КОМПАНІЯ "СТАТУС", про відшкодування шкоди заподіяної у наслідку ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2015 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом та просила стягнути солідарно з відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 51783,45 гривень, моральної шкоди в розмірі 2000,00 гривень, витрати з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю позивача в розмірі 1475 гривні. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.11.2014 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Тойота Королла» д/н НОМЕР_1 по вулиці Магістральній в м. Одесі, не витримала безпечний інтервал, допустила зіткнення з автобусом «Богдан», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автобус «Богдан» д/н НОМЕР_2 зіткнувся з припаркованим автомобілем «Ниссан», д/н НОМЕР_3, що належить ОСОБА_5 та знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_1 на підставі особливої відмітки у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.02.2015 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП встановлено і підтверджується, що пошкодження належного позивачу автомобілю «Ниссан», д/н НОМЕР_3 трапилось у наслідок взаємодії автомобілю НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 і автобус «Богдан» д/н НОМЕР_2, що належить ТОВ «ВІРАЖ».На момент ДТП автобус «Богдан» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 здійснював регулярні пасажирські перевезення за маршрутом № 8 «Промринку 7км». Таким чином, на момент ДТП водій автобусу «Богдан» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_4 знаходився у трудових відносинах з власником автобусу - ТОВ «ВІРАЖ», яке відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців надає з послуги з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування. Згідно висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 895 від 30.03.2015 року вартість матеріальної шкоди, в наслідок пошкодження автомобілю «Ниссан», д/н НОМЕР_3 складає 51783,45 гривень. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок ДТП, їй заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, внаслідок пошкодження автомобіля та неможливості протягом тривалого часу користуватися ним, порушенням нормальних життєвих зв'язків та престижу позивача, яку останній оцінив у 2000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача - ТОВ "ВІРАЖ", в судове засідання не з'явився надав до суду заперечення в яких , просив у задовленні позові відмовити зазначивши, що дана позовна вимога є необґрунтованою та безпідставною.

Представник третьої особи ПрАТ СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІЛЛІЧІВСЬКА" у судове засідання не з'явився належним чином повідомлявся надав до суду письмову заяву.

Представник третьої особи ПрАТ СТРАХОВА КОМПАНІЯ "СТАТУС" у судове засідання не з'явився належним чином повідомлявся, причини неявку суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.11.2014 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Тойота Королла» д/н НОМЕР_1 по вулиці Магістральній в м. Одесі, не витримала безпечний інтервал, допустила зіткнення з автобусом «Богдан», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автобус «Богдан» д/н НОМЕР_2 зіткнувся з припаркованим автомобілем «Ниссан», д/н НОМЕР_3, що належить ОСОБА_5 та знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_1 на підставі особливої відмітки у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Згідно висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 895 від 30.03.2015 року вартість матеріальної шкоди, в наслідок пошкодження автомобілю «Ниссан», д/н НОМЕР_3 складає 51783,45 гривень.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.02.2015 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП встановлено і підтверджується, що пошкодження належного мені автомобілю «Ниссан», д/н НОМЕР_3 трапилось у наслідок взаємодії автомобілю НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 і автобус «Богдан» д/н НОМЕР_2, що належить ТОВ «ВІРАЖ».

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Частинами 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, а також, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, лише тоді, якщо не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пленум Верховного суду України у Постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 Постанови).

Згідно ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 3 п. 4 Постанови).

Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Враховуючи, що на момент ДТП ОСОБА_4 виконував трудові обов'язки водія автобусу, що належить ТОВ «ВІРАЖ» та здійснював пасажирські перевезення за маршрутом, який обслуговує ТОВ «ВІРАЖ», останнє несе відповідальність за шкоду заподіяну його працівником.

Отже, виходячи з положень ст. ст. 1172, 1188 ЦК України, ОСОБА_2 і ТОВ «ВІРАЖ» зобов'язані солідарно відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу у наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У п. 16 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Листом ПрАТ «СТ Іллічівське» від 06.05.2015 року підтверджується, що ТОВ «ВІРАЖ» та/або водій автобусу «Богдан» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_4 із письмовою заявою про страховий випадок до ПрАТ «СТ Іллічівське» не звертались.

Також, 18.05.2015 року позивачем було надіслано запит до ПрАТ "СК "СТАТУС" з приводу звернення ОСОБА_2 із заявою про страховий випадок. Рекомендованим повідомленням про вручення підтверджується, що її запит надійшов до ПрАТ "СК "СТАТУС" 27.05.2015 року, однак до теперішнього страховик не надав відповіді.

Як зазначила сама відповідачка ОСОБА_2 у судововому засіданні, вона не зверталася з відповідним повідомленням до ПрАТ "СК "СТАТУС".

Оскільки відповідачі не звертались до своїх страховиків із заявою про настання страхового випадку, то саме відповідачі повинні відшкодувати завдану позивачці шкоду. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною ВССУ в ухвалі від 18.03.2015 року по справі № 6-44983св14, ухвалі від 20.05.2015 року по справі № 6-7873св15.

Згідно висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 895 від 30.03.2015 року вартість матеріальної шкоди, в наслідок пошкодження автомобілю «Ниссан», д/н НОМЕР_3 складає 51783,45 гривень.

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачіву солідарному порядку на користь позивача суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталася 27.11.2014 року в розмірі 51783,45 гривень.

Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача суму понесених витрат за проведення експертного дослідження в розмірі 1475 грн..

Окрім того, суд вважає що задоволенню підлягають вимоги позивача, щодо стягнення моральної шкоди.

Оскільки відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до рішення Верховного Суду України зробленого на підставі розгляду справи № 6-108цс13 від 6 листопада 2013 року ,яке є обов»язковим , зокрема, для суду першої інстанції відповідно до ст. 360-7 ЦПК України визначено, що відповідно до аналізу норм ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 та ТОВ "ВІРАЖ" на користь позивача має бути стягнута у солідарному порядку моральна шкода.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А тому, з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що вимоги пред»явлені позивачем до відповідачів про солідарне стягнення матеріальної та моральної шкоди, є обґрунтованими.

А тому, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1476 гр. та 552,59 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187,1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ "ВІРАЖ", за участю третіх осіб ПрАТ СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІЛЛІЧІВСЬКА", ПрАТ СТРАХОВА КОМПАНІЯ "СТАТУС" про відшкодування шкоди заподіяної у наслідку ДТП - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРАЖ», , на користь ОСОБА_1 вартість матеріальної шкоди, в наслідок пошкодження автомобілю «Ниссан», д/н НОМЕР_3 у розмірі - 51783,45 гривень

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРАЖ», , на користь ОСОБА_1 витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі - 1475 гривень

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРАЖ», , на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі - 2000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРАЖ», , на користь ОСОБА_1 судові витрати а саме судовий збір у розмірі 1476 гр. та 552,59 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ