Справа № 357/7948/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

07 жовтня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 03.02.2015 року він позичив відповідачу 10 000 грн. на строк до 30.07.2015 року, про що відповідачем було складено розписку, по даний час відповідач борг не повернув, від виконання зобов'язання ухиляється. Позивач просив суд стягнути з відповідача 15303 грн.94 коп. за договором позики з врахуванням суми основного боргу, 3% річних, індексу інфляції та пені, також стягнути 551 грн.20 коп. судового збору.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі відповідача до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи.

Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 03.02.2015 року відповідач ОСОБА_2 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 кошти в розмірі 10 000 грн., які зобов'язувався повернути протягом шести місяців до 30.07.2015 року, про що відповідачем було складено розписку, оригінал якої є в матеріалах справи.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позивачем на підтвердження укладення договору позики між ним та відповідачем на суму 10 000 грн. суду надано вказану вище розписку.

А згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Суд також виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку заборгував відповідач, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідач по даний час борг не повернув, інших доказів суду надано не було.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/.

Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, проаналізувавши всі надані докази суд дійшов до висновку, що між сторонами по справі дійсно було укладено договір позики на суму 10 000 грн. і що відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасного повернення всієї суми боргу в установлений строк.

А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. боргу за договором позики.

Щодо вимог позивача про стягнення суми боргу з врахуванням 3 % річних з простроченої суми та інфляційних збитків, то суд виходить з наступного.

Згідно положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3% річних з простроченої суми позивачем проведено за період по 18.07.2016 року: 10 000 грн. х 0,03 % : 365 дн. х 354 дні /період прострочення/ =291 грн.

Розрахунок інфляційних збитків проведено позивачем за вказаний вище період з врахуванням індексів інфляції, затверджених Держкомстатом України.

Так, сума боргу з врахуванням індексу інфляції за час прострочення складає 10732 грн.15 коп., а тому інфляційний збиток становить 732 грн.15 коп.

Наданий позивачем розрахунок приймається судом до уваги.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача борг за договором позики в сумі 11 023 грн.15 коп., а саме: 10 000 грн. -основний борг, 291 грн. - 3 % річних від простроченої суми, 732 грн.15 коп. - інфляційні збитки.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача пеню на рівні облікової ставки НБУ, яка згідно розрахунку складає 4 279 грн.99 коп.

За ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями ст.551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом і вказано вище, в договорі /розписці/ не встановлено розмір неустойки /пені/ за прострочення виконання грошового зобов'язання.

На акт цивільного законодавства, яким встановлено розмір пені на рівні облікової ставки НБУ, позивач ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не посилається.

А тому вимоги позивача щодо стягнення пені суд вважає необґрунтованими та відмовляє в цій частині позову, оскільки за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп.

Враховуючи все вищенаведене та керуючись ст. ст.509, 526, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 11 023 грн.15 коп. та судовий збір в сумі 551 грн.20 коп., всього 11 574 грн.35 коп.

В решті позову - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя А. М. Дмитренко