РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Медведєвої Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

ПАТ «Марфін Банк» у лютому 2011 року звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1, після збільшення від 07.07.2015р., прийнятого судом, просить стягнути заборгованість за договором кредиту №00010/FKH від 16.05.2008р. в загальній сумі 24 997 055,71 грн.

В обґрунтування своїх вимог банк зазначає, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір та додаткові угоди до нього, за яким банк надав кредитні кошти в загальній сумі 400600 грн., а відповідач зобовязався їх повернути зі сплатою відсотків в розмірі 18%. Банк виконав свої зобовязання, однак відповідач порушив умови договору, щодо сплати кредитних коштів та відсотків, внаслідок чого станом на 01.07.2015 року виникла заборгованість , яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3942269,33 грн., відсотками в сумі 4165432,64 грн., пені в сумі 16354838,07 грн. та штрафу в сумі 534515,67 грн., яку банк просить стягнути.

Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся судом у відповідності до положень ч.3 , ч.6 ст. 76 ЦПК України, його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував зазначаючи, що заборгованість за договором кредиту існує в значно меншому розмірі ніж заявлено банком.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

16 травня 2008 р. між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №00010/FKH , згідно якого банк зобовязується надати позичальнику у вигляді строкового кредиту кошти в сумі 499000 дол. США, а позичальник зобовязується повернути кредитні кошти зі сплатою 13% .

Договір підписаний сторонами, кредитні кошти надані відповідачу, що підтверджується меморіальним валютним ордером №183 від 16.05.2008р. (т.2 а.с. 116)

08 вересня 2008 р. між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1, до кредитного договору №00010/FKH. Відповідно до додаткової угоди № 1 за умовами якої процентну ставку за користування кредитом було збільшено до 14% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Цією ж угодою сторони домовилися п. 2.2.14 кредитного договору викласти у наступній редакції: «до 07 грудня 2008 року оформити право користування (власності) земельною ділянкою площею 2 908, 2 кв. м за адресою: місто Харків, вулиця Індустріальна, 19а. У разі невиконання цієї умови, відсоткова ставка за користування кредитом, що вказана у п. 1.1 цього договору, збільшується на 1 % з 08 грудня 2008 року. У разі оформлення позичальником права користування (власності) на вказану земельну ділянку у термін до трьох місяців з моменту укладення цієї угоди, процентна ставка за користування кредитними коштами підлягає зменшенню до 13 % річних, за умови надання позичальником підтверджуючих документів та підписання сторонами відповідної угоди до цього договору»

У судовому засіданні встановлено, що відповідачем право користування на земельну ділянку оформлене не було.

16.05.2009р. між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №2 до договору кредиту №00010/FKH .

За вказаною додатковою угодою заборгованість позичальника за кредитним договором від 16 травня 2008 року становить 465 474, 88 доларів США. За взаємною згодою сторін залишок заборгованості конвертований у національну валюту шляхом надання траншу/траншів на суму 4 006 000 грн.

Також , відповідно до додаткової угоди №2 фактично кредитний договір №00010/FKH був викладений в новій редакції.

За п.1.1. додаткової угоди банк зобовязався надати позичальнику на споживчі потреби кредит у вигляді непоновлюваної мультивалютної кредитної лінії на суму 4006000грн. з терміном погашення по 25.05.2014р.включно. Позичальник зобовязався на умовах договору повернути кредитні кошти, сплатити відсотки, комісію.

Договір підписаний сторонами та відповідачу, згідно меморіального ордеру №7 від 18.06.2009р., надані кредитні кошти в сумі 4006000 грн.

18 січня 2010 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №3, згідно п. 1 якої на день укладення цієї угоди заборгованість позичальника за основним боргом становить 3 942 269 грн 33 коп. Відповідно до п. З вказаної угоди встановлено новий графік повернення кредиту (основоної суми), остання дата 25.06.2012р.

29 квітня 2009 року набирав чинності Закон України "Про акціонерні товариства", який передбачає існування акціонерних товариств двох типів - приватні і публічні. Прикінцеві положення цього Закону зобов'язують акціонерні товариства, у тому числі і банки, не пізніше ніж протягом двох

років з дня набрання ним чинності привести статути та інші внутрішні положення у відповідність з його нормами, у тому числі щодо типу акціонерного товариства.

У звязку із положеннями вказаного Закону ВАТ «Морський транспортний банк» був перетворений на ПАТ «Морський транспортний банк», що підтверджується наданим суду статутом зареєстрованим за №7000362 від 11.11.2010р. та випискою із протоколу загальних зборів акціонерів №36.

Відповідно до ст. 108 ЦК України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми.

У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Таким чином, ПАТ «Морський транспортний банк» є правонаступником ВАТ «Морський транспортний банк», і до нього перейшли усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи .

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що договір кредиту з додатковими угодами були підписані сторонами договорів, та позичальник отримав кредитні кошти передбачені договором кредиту, частково сплачував кошти за договором кредиту, що свідчить про згоду сторін за всіма істотними умовами договору.

Суд зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК України).

Відповідно до умов кредитного договору , з урахуванням додаткових угод, кредитні кошти позичальник зобовязався сплачувати щомісяця, шляхом сплати коштів згідно із встановленим графіком. Відсотки за користування кредитом у національній валюті складаються, згідно із п.1.4.2 додаткові угоди №2 - 18% .

За умовами п.п. 1.3., 3.2.2., 5.5., додаткової угоди №2 відсотки нараховуються кожного місяця на фактичну суму заборгованості та сплачуються щомісячно з 26 числа, але не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

У відповідності до п.5.5.1. додаткової угоди №3 відсотки нараховані за період з 25.08.2009р. по 24.12.2009р., підлягають сплаті позичальником в наступ порядку:

- в період сплати, встановлений з 26.01.2010р. по 01.10.2010р. позичальник щомісячно сплачує відсотки у розмірі 11 500,00 грн. від суми нарахованих відсотків за відповідний період;

- в період сплати, встановлений з 26.10.2010р. до закінчення строку дії кредитного договору, позичальник сплачує щомісячно рівними частинами.

Відсотки, нараховані за період з 25.12.2009р. по 24.09.2010р., підлягають сплаті позичальником в період сплати встановлений з 26.10.2010р. до закінчення строку дії кредитного договору, щомісячно ріпними частинами.

Відсотки, нараховані за період з 25.09.2010р. до закінчення строку дії кредитного договору, підлягають сплаті позичальником щомісячно у повному розмірі у відповідності до умов цього договору.

Судом встановлено, підтверджено меморіальними ордерами, квитанціями, виписками по рахунку та висновком судової економічної експертизи №6878, що сума заборгованості за договором по кредиту, з урахуванням додаткових угод, яка виникла за період з листопада 2010р. по червень 2012р., складає 3942269,33 грн., (4006000 грн. сума виданого кредиту 63730,67 грн. сума сплачена відповідачем), яка відповідачем не спростована.

Також в період з липня 2009 року по червень 2015 року банком відповідачу нараховані проценти за користування кредитом за ставкою 18% в загальній сумі 4165432,64 грн., які відповідачем не сплачені, що підтверджується випискою по рахунку, квитанціями, а також висновком судової економічної експертизи №6878, відповідно до якої порядок нарахування банком процентів зі ставкою 18 % відповідає умовам договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

За змістом статті 549 ЦК під пенею розуміється грошова сума, яка встановлюється у відсотковому відношенні до простроченої суми за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно п. 6.1. додаткової угоди №3 при порушенні позичальником будь-яких термінів повернення кредиту, передбачених п.п.1.1., 3.2.3., 3.3.2 цього договору, сплати відсотків, передбачених п.п. 3.2.2., 5.5. та комісії, передбачених п.п.3.2.5, 5.6 даного договору, позичальник виплачує банку пеню в розмірі 0,3 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні за курсом НБУ на дату нарахування.

Судом встановлено, що відповідачем порушений п. 3.2.3 стосовно термінів погашення кредиту, а також порушені п.п.3.2.2., 5.5. стосовно термінів погашення процентів, внаслідок чого банком нарахована пеня в розмірі 0,3% за порушення строків сплати процентів за період з 01.03.2010р. по 30.06.2015р. в сумі 3795974,41 грн., та пеня в розмірі 0,3% за порушення строків сплати кредиту (перерахована банком в поданих збільшених позовних вимогах від 07.11.2015р.) за період з 01.11.2010р. по 30.06.2015р. в сумі 12558863,66 грн.

При цьому суд зазначає, що методика нарахування банком пені за несвоєчасну сплату процентів, відповідає умовам договору, що підтверджується висновком судової економічної експертизи №687.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_3 по договору кредиту станом на 19.03.2013р. складає 174709,88 грн..

При цьому дійсно за п. 15 додаткової угоди №3 передбачено, що сплата позичальником пені та штрафу за порушення зобовязання за період з 01.10.2008р. по 18.01.2010р. не здійснюється, однак нарахована банком пеня вказаного періоду не стосується.

Відповідно до ст.. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Банком нарахований відповідачу штраф за невиконання прийнятих зобовязань по поверненню основного боргу та сплаті відсотків на строк більше ніж 60 днів , за процентною ставкою - 10%.

Суд зазначає, що пунктом 4.2 Кредитного договору (в редакції від 16.05.2008) визначено, що за кожний випадок порушення позичальником на строк більше ніж 60 календарних днів зобовязань по поверненню кредиту, сплаті відсотків та комісії, встановлених в п. 1.1 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити на першу вимогу банку, штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу, на рахунок, зазначений у п. 1.2 даного договору.

В той же час, Кредитний договір у редакції від 16.06.2009 не містить вищезазначеного пункту щодо штрафу за порушення позичальником на строк більше ніж 60 днів зобовязань по поверненню кредиту та сплати процентів за користування кредитним коштами.

Таким чином, нарахований банком штраф за порушення позичальником зобовязань по поверненню основного боргу та процентів за користування кредитом на строк більше ніж 60 днів в сумі 5345157 грн. не відповідає умовам договору.

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення заборонності по кредиту в сумі -3942269,33 грн., відсоткам в сумі 4165432,64 грн., пені за прострочення термінів сплати кредиту в сумі 12558863,66 грн., пені за прострочення сплати відсотків в сумі 3975974,41грн., є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані, в звязку з чим суд у примусовому порядку стягує з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості.

Суд зазначає, що згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пункт 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту (правова позиція ВСУ №6-239цс14).

Матеріали справи свідчать, що про застосування строку позовної давності було заявлено лише представником ТОВ «Укртитан» (в матеріалах справи міститься письмова заява), однак ухвалою суду провадження в частині позовних вимог до вказаного товариства було закрито. Відповідач ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності не заявляв.

Більш того, згідно п.6.6. додаткової угоди №2 сторони домовились, що позовна давність за вимогами про стягнення кредиту, відсотків та неустойки встановлюється строком 3 роки.

Позивач звернувся до суду із даним позовом у лютому 2011 року. Позовні вимоги , з урахуванням їх збільшення, стосуються періоду з липня 2009р. по червень 2015р., тобто строк позовної давності в даному випадку позивачем не пропущений.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви , а також збільшеної позовної заяви - судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, пропорційно до задоволених вимог, що складає 97,86%.

Судом за клопотанням відповідача призначалась судова економічна експертиза, вартість якої складає 7400грн.Вказана сума сплачена відповідачем.

Враховуючи положення ч.1 ст. 88 ЦПК України, а також часткову відмову позивачу у позові, суд стягує з позивача на користь відповідача, пропорціно до відмовлених позовних вимог 2,14%, витрати на проведення експертизи.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 11 903 676 грн. 38 коп., судовий збір в сумі 1740 грн. 03 коп. та 57 грн. 14 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В решті позову відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати повязані із проведенням експертизи в сумі 3876 грн. 12 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.