УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - державний нотаріус Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієва НаталіяПетрівна, про визнання недійсним договору дарування за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 9 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_7 звернулася до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що в грудні 2006 року ОСОБА_5 запропонував їй укласти договір довічного утримання.

Відповідач зобов'язувався забезпечувати її утриманням та доглядом довічно, зокрема, допомагати матеріально в придбанні продуктів харчування, одягу та інших предметів першої необхідності, здійснювати нагляд за станом її здоров'я, умовами побуту, а вона - передати йому належну їй частину будинку за адресою: АДРЕСА_1.

До грудня 2010 року ОСОБА_5 належним чином виконував свої обовязки: декілька разів на тиждень приїжджав до неї, цікавився станом її здоров'я, приносив продукти харчування, частково надавав кошти на сплату комунальних послуг.

Однак у грудні 2010 року він почав вимагати, щоб позивачка звільнила будинок, у якому проживає, зазначаючи, що вона сама за власною згодою подарувала йому частину будинку, і що у нього не має жодного зобов'язання перед нею.

В січні 2011 року ОСОБА_5 на підтвердження своїх слів надав їй копію договору дарування, який вона в 2006 року підписала у нотаріуса.

Враховуючи викладені обставини та те, що при даруванні частини будинку позивачка мала на меті вчинення договору довічного утримання, вона неправильно сприймала істотні умови укладеного правочину, просила визнати даний договір дарування недійсним.

Після смерті ОСОБА_7 2 травня 2014 року її правонаступником стала ОСОБА_4

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 9 грудня 2015 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 203, 204, 215, 229, 256, 261, 334, 717, 722, 748 ЦК України, врахувавши роз'яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав для визнання оспорюваного договору дарування частини житлового будинку недійсним.

Колегія суддів погоджується із таким висновком.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги у цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 9 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.І. Журавель
Судді:О.В. Закропивний
В.А. Черненко