У х в а л а

24 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_8, про визнання недійсним договору іпотеки, визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, витребування майна із чужого незаконного володіння, припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, визнання права спільної сумісної власності подружжя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 березня

2015 року позовні вимоги задоволено частково, постановлено визнати недійсним договір іпотеки квартири та договір про задоволення вимог іпотекодержателя; припинити право власності ОСОБА_7 на спірну квартиру та скасувати державну реєстрацію права власності на неї; визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на Ѕ частину квартири; визнати право власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по ј частин вказаної квартири.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано, а рішення суду першої інстанції залишено в силі.

17 лютого 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 65, 177 Сімейного кодексу України, статті 587 Цивільного кодексу України, статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», статті 6 Закону України «Про іпотеку» та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2014 року,

9 та 16 грудня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 30 вересня, 7 жовтня та 25 листопада 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 23 вересня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що майно, що є у спільній сумісної власності осіб не може передаватися в іпотеку без згоди іншого співвласника, а також з тим, що відсутність згоди на укладення спірних договорів служби у справах дітей є підставою для визнання цих договорів недійсними.

Разом з тим у наданих для порівняння судових рішеннях містяться такі висновки:

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2014 року, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, керувався тим, що права неповнолітніх дітей не порушені, оскільки останні, під час укладення договору іпотеки, не були зареєстровані у спірному житловому будинку;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та передаючи справу на новий розгляд, зазначив, що судами попередніх інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у визнанні недійсним договору іпотеки, виходив із того, що на момент укладення договорів іпотеки малолітня дитина не була зареєстрована в спірній квартирі.

- у постанові від 30 вересня 2015 року Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування;

- у постанові від 7 жовтня 2015 року Верховний Суд України викладена правова позиція, відповідно до якої укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя;

- у постанові від 25 листопада 2015 року Верховний Суд України виклав правову позицію, в якій вказує на те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Зміст наданих заявницею для порівняння судових рішень судів касаційної інстанції та їх порівняння із судовим рішенням, яке вона просить переглянути, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надані для порівняння постанови Верховного Суду України не свідчать про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у цих постановах висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_8, про визнання недійсним договору іпотеки, визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, витребування майна із чужого незаконного володіння, припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, визнання права спільної сумісної власності подружжя за заявою приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема