Справа № 585/3850/16-ц
Номер провадження 4-с/585/20/16
У Х В А Л А

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Яковець О.Ф.

секретар - Шемчук І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

22 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_2.

Вимоги скарги мотивувала тим, що на примусовому виконанні у Роменському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Сумській області перебував виконавчий лист № 1-139, виданий 10.03.1999 року Роменським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на її користь в розмірі 1 / 4 частини . Стягнення проводилось з 10.03.1999 року до 03.03.2002 року. Виконавче провадження закінчено на підставі п.6 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», у звязку з закінченням строку для даного виду стягнення. Борг по аліментах станом на 03.03.2002 року становив 933,88 грн. Вважає, що вказана постанова є незаконною, оскільки відповідно до п. 7.21 Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення, за умови, що сума аліментів стягнута у повному обсязі.

Тому просила визнати бездіяльність державного виконавця Роменського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ, дії неправомірними; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.03.2016 року № 28445400.

В судовому засіданні скаржниця скаргу підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини.

Державний виконавець Шинкаренко Ю.М. в судове засідання не зявилася, надала суду заяву в якій просила справу слухати без її участі, проти скарги заперечувала. Заперечення мотивувала тим, що в ході примусового виконання виконавчого листа боржник ОСОБА_3 тричі притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів. Ухвалою Роменського міськрайонного суду ОСОБА_3 оголошено в розшук. 28.01.2008 року було встановлено місце проживання боржника. ОСОБА_3 неодноразово повідомлявся про кримінальну відповідальність. По питанню погашення заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_3 неодноразово викликався до ВДВС, відвідувався за місцем проживання, але боржник висновків для себе не зробив.

ОСОБА_3 в судовому засіданні погодився із скаргою та пояснив, що він офіційно працює більше року і може сплатити заборгованість. Про місце роботи він ДВС не повідомляв.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги, вважає., що вона підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що на виконанні Роменського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Сумській області знаходиться виконавчий лист № 1-139 / 1999 р., виданий Роменським міськрайонним судом Сумської області 10.03.1999 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1 / 4 частини його заробітку на її утримання.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам загальна заборгованстіь зі сплати аліментів по виконавчому листу № 1-139 від 10.03.1999 року становить 933, 88 грн.

30.03.2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Роменського МУЮ ОСОБА_2 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №28445400 з примусового виконання виконавчого листа №1-139 від 10.03.1999 року, що виданий Роменським міськрайонним судом Сумської обл., на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49, ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Скаржниця вважає, що винесена постанова порушує її законні права та інтереси, тому звернулася до суду.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що виносячи постанову ВП №28445400 від 30.03.2016 року про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець посилалася на закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

При розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду. В ст. 14 ЦПК України визначені ознаки обов'язковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При здійсненні своїх повноважень державний виконавець, зокрема, керується положеннями Закону України "Про виконавче провадження", яким визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно до ч.1 ст.82 Закону дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

У відповідності до положень ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Пунктом 6 частини1 статті 49 Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Відповідно до пунктів 7.21, 7.22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802, державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

В силу положень наведеної Інструкції, державний виконавець має право винести постанову про закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення лише за умови стягнення аліментів у повному обсязі.

Таким чином судом встановлено, що виконавче провадження закрито у зв`язку з закінченням строку стягнення аліментів при наявності існуючої заборгованості, що є на думку суду неприпустимим.

Тому суд приходить до висновку, що дії державного виконавця щодо закриття виконавчого провадження за п. 6 ч.1 ст. 49 Закону у зв`язку з закінченням строку їх стягнення є неправомірними, оскільки вказане можливо тільки за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі, тобто при відсутності заборгованості. Наявність заборгованості за аліментами в сумі 933, 88 грн., яка сторонами не оспорюється, є перешкодою для закінчення виконавчого провадження.

Посилання державного виконавця у постанові про закінчення виконавчого провадження на п.6 ч.1ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення є безпідставним і до виконавчих проваджень по стягненню аліментів застосовуватись не може.

Постанова державного виконавця про закриття виконавчого провадження винесена передчасно та підлягає скасуванню з зобов`язанням державного виконавця відновити виконавче провадження.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що боржник ОСОБА_3 офіційно працює більше року і може сплатити заборгованість за виконавчим документом, але державний виконавець не стягнула заборгованість шляхом подачі виконавчого листа за останнім місцем роботи боржника.

Суд вважає, що вимоги за скаргою знайшли підтвердження та ґрунтуються на нормах закону, а тому скарга підлягає задоволенню.

Керуючись Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802, Законом України «Про виконавче провадження», статтями 7, 57-60, 209, 212-214, 383-387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_2 задовільнити.

Визнати дії державного виконавця Роменського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Сумській області ОСОБА_2 неправомірними.

Скасувати винесену державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Сумській області ОСОБА_2 постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.03.2016 року № 28445400.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 10 днів апеляційної скарги.

Суддя підпис…

Копія вірна:

Суддя Роменського міськрайонного суду ОСОБА_4