Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Верелецькому М.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 р. ОСОБА_1звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 10.05.2008 р.нею був укладений шлюб із відповідачем,зареєстрований Шевченківським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції,актовий запис № 183.

Шлюб для кожної із сторін перший.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,який за домовленістю між сторонами буде проживати з матір*ю.

З грудня 2014 р.сторони припинили спільне проживаня, їх шлюб є формальним, вони не підтримують особистих відносин та не спілкуються,ведення спільного господарства припинено та поновлювати його позивач наміру не має.

Посилаючись на те,що через різні погляді на сімейне життя, втрату почуття поваги між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння,склалася морально-психологічна ситуація,яка негативно впливає на психічний стан неповнолітнього сина,відновлення сім*ї неможливе,позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем.

Майновий спір між сторонами на теперішній час відсутній

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та пояснив,що протягом останніх двох років її відносини з відповідачем поступово погіршувалися,а в грудні 2014 р.сім*я фактично розпалася,через сварки та відсутність порозуміння створені неможливі умови спільного проживання.Рішення про розірвання шлюбу прийнято нею обмірковано та усвідомлено,оскільки збереження сім*ї неможливе,буде протирічити інтересам в тому числі і неповнолітнього сина,в присутності якого відбуваються з*ясування відносин між нею та відповідачем.Проти строку на примирення заперечувала,вважає відновлення подружніх відносин з відповідачем, подальше збереження шлюбу неможливим та наполягає на його розірванні.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з тих підстав,що їх шлюб з позивачкою був освячений церквою,тому повинен існувати надалі.Водночас,не заперечував,що вони з позивачкою спільно не проживають , господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують.Між виникають непорозуміння,однак він готовий простити позивачці подружню зраду,у якій її підозрює,має бажання примиритись та продовжити сімейні відносини.

Водночас,клопотання про надання строку на примирення відповідач в судовому засіданні не заявляв.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши позивача та відповідача,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду.

Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення.

Судом встановлено та перевірено доказами, що 10.05.2008 р.ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб, зареєстрований Шевченківським районним відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції ,актовий запис № 183,після одруження прізвища чоловіка ОСОБА_2,дружини ОСОБА_1,про що надана копія свідоцтва про одруження.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,який за домовленістю між сторонами буде проживати з матір*ю.

Шлюб для сторін перший.

На час розгляду справи про розірвання шлюбу спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній.

З грудня 2014 р.сторони проживають окремо, втратили почуття поваги та любові,взаєморозуміння відсутнє,кожен переймається лише особистими проблемами.

Як пояснила суду позивач,розлад у сім*Ї триває кілька років,тобто має не короткочасний характер,причиною чого є конфлікти,через які створена ненормальна психологічна обстановка,що відповідач по суті не оспорював,однак ,звинувачуючи позивачку у подружній зраді,вважав,що збереження сім*ї можливе.

На думку суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними не відбулося і позивач проти цього категорично заперечує.

Зневажливе та агресивне ставлення відповідача до дружини навіть у судовому засіданні вказує на те ,що відносини ,які на теперішній час між сторонами існують,є конфліктними,їх ставлення один до одного недоброзичливе,повага та розуміння відсутні.

Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя не поновлено,оскільки збереження шлюбу можливо на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу і між сторонами втрачено.

Конкретні обставини даної справи та категоричне небажання позивача примиритися з відповідачем вказують на те,що позивач не має наміру відновлювати шлюбні стосунки,а відповідач не заперечував,що докладені зусилля не призвели до збереження сім*ї.

За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення,протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі.

Крім того, існуюча психологічна обстановка негативно впливає на розвиток дитини подружжя, порушує її право на виховання в сім*ї в умовах взаємоповаги та любові.

Питання про зміну прізвища відповідачкою не ставилось.

На підставі ст.105,110,112 СК України,ст.3,10,11,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Шлюб ,укладений 10.05.2008 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований Шевченківським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції,актовий запис № 183-розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко