Справа № 487/1448/15-ц
Провадження № 2/487/41/16
РІШЕННЯ

Іменем України

29.02.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі - Шевиряєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення та усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третьої особи - ОСОБА_4 про виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В подальшому позивач уточнила свої вимоги, пред'явила позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та просила суд про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та усунути перешкоди в користуванні житлом, шляхом її вселення в квартиру АДРЕСА_1.

В позові позивач зазначила, що з моменту народження з 1991 року вона разом з батьками ОСОБА_4 і ОСОБА_5 проживала в АДРЕСА_1. У 2003 році, після розлучення батьків, вона була вимушена переїхати та мешкати разом зі своєю бабусею, оскільки батько зловживав спиртними напоями, а мати виїхала на заробітки до Італії, фактично батько вигнав її та мати з квартири. У 2008 році, після досягнення 16-ти річного віку та отримання паспорта України, вона була зареєстрована у спірній квартирі. Став самостійною вона намагалась вселитися у квартиру, але батько перешкоджав їй в цьому. В подальшому рішенням суду від 08.02.2013 року за позовом ОСОБА_4, вона та мати були визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. Після чого батько зняв з реєстрації її та її мати, а в подальшому одноособово дозволив своєму рідному брату ОСОБА_3 вселитися в спірну квартиру, як тимчасовий жилець, не будучи членом сім'ї наймача, який 02.04.2013 року був також в квартирі і зареєстрований. Проте, в порушення вимог ст. 65 ЖК України вона згоди та дозволу на вселення ОСОБА_3 не надавала. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області 29.09.2014 року, рішення суду від 08.02.2013 року було частково скасовано та батьку відмовлено в частині позовних вимог щодо визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням у спірній квартирі. На її вимоги щодо виселення в добровільному порядку ОСОБА_3 відповідає відмовою. Тому, відповідно до ч. 3 ст. 98 ЖК України, вважає, що ОСОБА_3 в судовому порядку підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Крім того, після відновлення її права на користування житлом у спірній квартирі, вона неодноразово намагалася вселитися в квартиру, але їй ніхто не відчиняв двері, в телефонних розмовах ОСОБА_3 відмовляє їй в доступі в квартиру, а ОСОБА_4 вже тривалий час в квартирі не проживає та рекомендує усі питання щодо вселення вирішувати з ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили викладені обставини, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6, який є також представником за довіреністю ОСОБА_4, та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 була отримана його та ОСОБА_4 батьками від "ЧСЗ" та з січня 1969 року їхня родина постійно проживає в вказані квартирі, яка до теперішнього часу не приватизована, іншого житла у нього немає. В 1995 році ОСОБА_4 зареєстрував в спірній квартирі свою дружину та доньку - позивача, які в 2002 році добровільно виїхали з квартири зібравши усі свої речі на іншу адресу - АДРЕСА_2, яка належить на праві власності бабки позивача, в вказаній квартирі до теперішнього часу і проживає позивач. В спірній квартирі позивач не проживає з 2002 року, жодного разу не сплачували витрати по квартирі та витрати несе саме він. Крім того, безпідставні є посилання позивача на те, що ОСОБА_4 без згоди позивача зареєстрував його в спірній квартирі як тимчасового мешканця, не будучи членом сім'ї наймача. Оскільки, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, ОСОБА_4 зняв з реєстрації колишню дружину та дочку та на законних підставах зареєстрував його в квартирі постійно, як члена сім'ї, рідного брата, а ні як тимчасового мешканця, тому він набув з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, при цьому позивач, також як член сім'ї наймача, на момент його реєстрації в спірній квартирі зареєстрована не була, відтак і згоди від неї не потребувалось.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 неприватизована та є власністю Миколаївської територіальної громади, наймачем вказаної квартири є ОСОБА_4

По досягненню 16-річного віку, з 17.06.2008 року, в вищевказаній квартирі була зареєстрована донька наймача ОСОБА_4 - позивач ОСОБА_2

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.07.2014 року визнано ОСОБА_5 (мати позивача за даним позовом) та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду м. Миколаєва 29.09.2014 року вищевказане рішення від 23.07.2014 року в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 - скасовано та в задоволенні позовних вимог відмовлено.

При цьому, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_2 до повноліття вимушена була тимчасово проживати за іншою адресою у бабусі, в даний час не проживає у вказаній квартирі, оскільки не має до неї доступу, її батько ОСОБА_4 не допускає її до спірного житлового приміщення, що свідчить про наявність перешкод з боку ОСОБА_4 щодо проживання доньки у спірній квартирі та є поважною причиною не проживання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно довідки ЖКП ММР "Бриз ЖЕК№3 №5787 від 30.12.2014 року, в квартирі АДРЕСА_1 на теперішній час зареєстровані наймач ОСОБА_4 з червня 1987 року, його донька ОСОБА_4 та брат наймача ОСОБА_3 з 02.04.2013 року.

Проте, на даний час ОСОБА_4 та ОСОБА_3 продовжують перешкоджати позивачу в проживанні у вказаній квартирі, не допускає її до спірного житлового приміщення, що свідчить про наявність перешкод з боку відповідачів щодо проживання позивач у спірній квартирі.

Вказані обставини щодо наявність перешкод з боку відповідачів щодо проживання позивача у спірній квартирі та не допускає її до спірного житлового приміщення, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які разом з ОСОБА_2 намагалися потрапити до спірній квартирі, але двері ніхто не відчинив, від спілкування відповідачі ухиляються.

Вказане також підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 07.02.2015 року за заявою ОСОБА_2 щодо вжиття заходів до ОСОБА_3, який не виконує рішення суду.

Таким чином, судом встановлено, що для позивача ОСОБА_2 відповідачами створені перешкоди у праві користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та порушене право позивача на користування жилим приміщенням підлягає відновленню шляхом вселення її в вказану вище квартиру, у зв'язку з чим позовні вимоги в цей частині суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, то суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з роз'ясненням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

На підставі ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

У відповідності до ч. 3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Так, квартира АДРЕСА_1 не приватизована та має статус житла державного житлового фонду.

Встановлено, що на підставі рішення №107 від 21.01.1969 року батькові відповідачів ОСОБА_9 на склад сім'ї з п'яти чоловік, сам ОСОБА_9, його дружина ОСОБА_10, його мати - ОСОБА_11, діти ОСОБА_4 і ОСОБА_3 була надана спірна квартира АДРЕСА_1. З 1969 року вказані особи, в тому числі і відповідачі, проживали у спірній квартирі та ОСОБА_3 був прописаний (зареєстрований) за вказаною адресою 14.12.1977 року, але в подальшому ОСОБА_3 виписався зі спірної квартири. Після смерті батьків наймачем спірної квартири став ОСОБА_4

Згодом ОСОБА_3 повернувся в спірну квартиру зі згоди наймача ОСОБА_4, вселився як член сім'ї останнього та з цього часу це житло є єдиним постійним місцем його проживання, а з 03.04.2014 року, зі згоди наймача ОСОБА_3, зареєструвався у спірній квартирі.

В ході розгляду справи зібрано достатньо доказів тому, що ОСОБА_3 вселилися в спірну квартиру як члени сім'ї наймача ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 є рідним братом наймача житла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, що свідчить про наявність кровного (родинного) зв'язку між ними, є сином основного наймача ОСОБА_9, який в 1969 р. отримував спірну квартиру, в тому числі на свого сина ОСОБА_3

Отже, ОСОБА_3, вселившись в спірну квартиру, набув рівного з іншими членами сім'ї права користування жили приміщенням, при цьому, відповідачі ведуть спільне господарство, про що свідчить оплата ОСОБА_3 квартплати та комунальних послуг, укладання ним з ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" договору про реструктуризацію заборгованості за надані послуги та відсутність угод про певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, суд вважає, що вселенні ОСОБА_3 у спірну квартиру письмова згода позивача ОСОБА_2 не була потрібна, оскільки як встановлено судом, було встановлено у рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29.09.2014 року, а також не заперечували і сторони по справі, позивач у спірній квартирі не проживає з 2002 року, тому при вселенні було дотримано встановленого порядку, оскільки письмова згода на вселення потрібна від членів сім'ї наймача, які проживають разом з ним.

Таким чином, суд приходить до переконання, що при вселенні відповідача ОСОБА_3 до наймача було додержано встановлений порядок при його вселенні, тому наявність підстав для виселення, визначені положеннями ЖК України, позивачем перед судом не доведені та в частині позовних вимог про виселення ОСОБА_3 слід відмовити.

Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн., а також з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 211-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШІВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення та усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом вселення - задовольни частково.

Вселити ОСОБА_12 в квартиру АДРЕСА_1.

В частині позовних вимог про виселення ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 121,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський райсуд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина