Провадження №2-о/761/75/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 лютого 2016 року Шевченківськийрайонний суд м. Києва

у складі: головуючогосудді Гуменюк А.І.

при секретарі: Бешировій Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - Заявник), в особі свого представника, звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі - Заінтересована особа), про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, встановлення факту народження дитини. Заяву мотивує тим, що він перебуває у шлюбі із ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Феодосія, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України, народила дитину ОСОБА_4. Оскільки АР Крим є тимчасово окупованою територією, свідоцтво яке видане Феодосійським департаментом записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим є таким, що видане окупаційною владою і за своїм правовим статусом не створює правових наслідків, тим самим, він позбавлений можливості у позасудовому порядку отримати свідоцтво про народження дитини встановленого зразка, оскільки дитина була народжена на тимчасово окупованій території і пологове відділення за місцем народження дитини не видає свідоцтв встановленої форми, яке є підставою для проведення державної реєстрації народження дитини за законодавством України. Просить суд ухвалити судове рішення, яким встановити факт народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Феодосія, для реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва за законодавством України.

У судовому засіданні представник Заявника заяву підтримала та просила її задовольнити, з підстав, викладених у заяві.

Представник Заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав пояснення та просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника Заявника, дослідивши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до ч. 7 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи у певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 494 від 12.06.2009р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

Із копії довідки про народження № 904 від 09.10.2015р., виданої Феодосійським міським відділом запису актів громадянського стану, ІНФОРМАЦІЯ_2, у м. Феодосії народився ОСОБА_4.

Відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду.

Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10 2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: медичне свідоцтво про народження (форма N ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545 (150-06), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о (151-06 ), форма якої затверджена наказом Міністерства здоров'я України від 08 серпня 2006 року N 545 (150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за ТМ 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я (9-2013-п), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року N 9.

Заявник зазначає, що надати довідку із закладу охорони здоров'я про народження дитини позбавлений можливості, оскільки його син народився на тимчасово окупованій території України.

Надана Заявником довідка про народження видана органом, що підпорядкований російській окупаційній владі, на яку, як на державу окупанта, відповідно до норм і принципів міжнародного права, покладено відповідальність порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, що передбачено ст. 5 ч. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Відповідно до Статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оскільки Заявник позбавлений можливості надати для реєстрації народження дитини документи встановленого законодавством України зразка, з метою захисту законних прав та інтересів як Заявника, як громадянина України так і його дитини, з огляду на те, що встановлення факту народження має для Заявника та його дитини юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, надасть можливість зареєструвати вказаний акт цивільного стану та отримати свідоцтво про народження, встановлення вказаного факту в позасудовому порядку за вищевказаних обставин неможливе, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

На підставі Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 256-259, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення - з а д о в о л ь н и т и.

Встановити, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Феодосії, Автономна Республіка Крим, батьком дитини є громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1; матір'ю дитини є громадянка України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1; які зареєстрували шлюб 12 червня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 494.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :