АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Дніпро 28 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Свистунової О.В.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Моторно (транспортного) страхового бюро України ,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2016 року по справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИЛА:

МТСБ України у серпні 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог посипається на те, що 04.05.2012 року з вини відповідача була скоєна ДТП. На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Постраждалий ОСОБА_3 скориставшись своїм правом звернувся з заявою і позивачем було здійснено виплату відшкодування в сумі 8 283, 60 грн.

МТСБ України зверталося до ОСОБА_2 з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але до цього часу відповідач цього не зробив.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2016 року у задоволені позовних вимог було відмовлено з тих підстав, що на дату скоєння ДТП відповідач був звільнений від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, оскільки є ветераном війни /а.с. 118/.

З рішенням суду не погодився представник МТСБ України який звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги посилаючись на те, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач ОСОБА_2, як ветеран війни, не звільняється від обовязкового страхування /а.с. 124-125/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, відповідно до п. 3,4 ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.05.2012 року на вулиці Героїв Сталінграду у м. Дніпропетровську сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та мотоколяскою СЗД державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2012 року встановлено вину ОСОБА_2 у скоєні ДТП та накладено адміністративне стягнення /а.с. 5/.

27.07.2012 року власник автомобіля «DACIA LOGAN» ОСОБА_3 звернувся до МТСБ України з заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 8 590 грн. 52 коп. Сума розміру матеріальної шкоди підтверджується висновком автотоварознавчого дослідження № Еф-079/12 від 23.05.2012 року /а.с. 6, 31-44/.

Зазначена сума в якості страхового відшкодування була перерахована потерпілому ОСОБА_3 за платіжним дорученням № 1/1-17560 5036 від 12.06.2012 року /а.с. 8, 10/.

Також МТСБ України понесло витрати залучивши аварійного комісара та експерта для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, відповідно до ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в сумі 689 грн. 10 коп., що підтверджується рахунком № 215 від 27.06.2012 року, актом виконаних робіт та платіжним дорученням № 3231 від 13.07.2012 року /60, 61, 62/.

Відмовляючи МТСБУ у задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 в порядку регресу понесених ними витрат суд послався на те, що на дату скоєння ДТП відповідач був звільнений від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України відповідно до ст. 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки є ветераном війни.

Але з таким висновком суду погодитися не можна, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників війни, яке видано 26.10.2006 року /а.с. 75/.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно ст.5 цього Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності, звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Таким чином відповідач ОСОБА_6 не підпадає під дію цього Закону.

За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту норм права можна зробити висновок про те, що позивач, як страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілій особі, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2587цс15 від 23 грудня 2015 року.

Оскільки судом встановлено вину відповідача у скоєні ДТП та факт сплати МТСБУ суми страхового відшкодування, колегія судів приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відносно доводів представника відповідача що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду та застосування строку позовної давності, то вони не підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, сума страхового відшкодування була перерахована потерпілому ОСОБА_3 за платіжним дорученням № 1/1-17560 5036 від 12.06.2012 року, до суду з заявою про стягнення цієї суми в порядку регресу з ОСОБА_2 позивач звернувся у серпні 2015 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, позивач звернувся до суду з пропуском цього строку.

Але відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Така заява відповідача або його представника в матеріалах справи відсутня.

Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України по справі № 6-2307цс15 від 02.03.2016 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги Моторно (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України понесені витрати в порядку регресу в сумі 8283 грн. 60 коп., витрати на аварійного комісара в сумі 689 грн. 10 коп. та судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_7