Справа № 732/850/16-ц
Провадження № 2/732/342/16
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2016 року м. Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі головуючої судді - Карпинської Н.М., секретарі Шевеленко К.В., за участі позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна,-
Позивач звернулась до суду з позовом і просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований 30 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 2748). Посилається на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, кожен має різні характери і життєві позиції. З 20 травня 2016 року сторони разом не проживають, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.
Відповідач, подавши заперечення на позов (а.с. 52), будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання (а.с.60), до суду не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання не надіслав.
Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зважаючи на те, що відповідач не повідомив причини своєї неявки, а позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними і ній доказами.
Дослідивши усі заявлені у справі докази, встановивши обставини, якими обґрунтовуються заявлені у справі позовні вимоги, характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, суд прийшов до наступного.
Зясовано, що сторони уклали шлюб зареєстрований 30 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії «І-БК» № 265451 (а.с.29).
Відповідно до приписів ст.37 СК України, шлюб є правозгідним. Згідно положень ст.55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Стаття 112 СК України проголошує, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них, що має істотне значення.
Судом встановлено, що подружні відносини сторони фактично припинили і їх відновлювати не мають наміру, наполягають на розлученні. Примирення між сторонами неможливе. Подальше сімейне життя між сторонами неможливе, збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення.
У відповідності до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Підстави для збереження шлюбу відсутні. Позивач після розірвання шлюбу обрала надалі іменуватися прізвищем ОСОБА_2.
Проте такі письмові доводи не можуть бути підставою для відмови у задоволенні майнових вимог позивача.
Так, обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2 ст. 61 СК України).
На момент придбання автомобіля сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.
Згідно дослідженої в суді трудової книжки позивача АТ № 245878 (а.с. 79-81) ОСОБА_1. на момент придбання автомобіля була аспіранткою інституту педагогіки НАПН України і отримувала стипендію, яка згідно довідки вказаного навчального закладу №189 від 26.09.2016 року (а.с.78) за період липень-грудень 2014 року становила суму 9589 грн 32 коп.
Крім того, згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Таким чином, презумпція спільної сумісної власності розповсюджується на автомобіль марки «Renault Clio», темно-синього кольору, номерний знак НОМЕР_1, 2001 року випуску. Іншого відповідач не доводив.
Щодо визначення вартості такого автомобіля, то відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при недосягненні згоди між подружжям про вартість майна, що підлягає поділу, вона визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, отже довідка рахунок від 06.11.2014 року (а.с.53) не є належним доказом вартості автомобіля на час вирішення позову.
У відповідності до ст. 57-58 ЦПК України доказами є фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Поділ майна шляхом стягнення компенсації відповідає обставинам справи та положенням діючого законодавства.
Відповідно до ст..69, 70, 71 СК України, позивач ОСОБА_1 має право на поділ автомобіля, що є обєктом права спільної сумісної власності зі ОСОБА_2, їх частки є рівними, а позивач виявила бажання отримати грошову компенсацію замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільне майно, залишивши автомобіль ОСОБА_2
Посилання ОСОБА_2 в письмових запереченнях (а.с.52) на те, що ч.4 і 5 ст.71 СК України визначена можливість присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності лише за його згодою і при внесенні відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, є безпідставними. Вказані норми регулюють правовідносини, які виникають коли один з подружжя просить залишити йому майно і згоден виплатити другому з подружжя грошову компенсацію. За даними правовідносинами позивач просить грошову компенсацію за майно, залишаючи його відповідачу.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
За вимогою майнового характеру з відповідача слід стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 551 гривню 20 копійок, що понесені позивачем при предявленні позову до суду.
За вимогою немайновогохарактеру (розірвання шлюбу) з відповідача слід стягнути половину сплаченого позивачем судового збору, оскільки існування шлюбу суперечило інтересів обох.
Керуючись ст.ст. 37,55,60, 69-72,104, 105, 110-112, 115 Сімейного кодексу України, ст. ст. 364, 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст.10, 11,88,209, 212-215, 224-227, 293-294 ЦПК України, Законом України „Про судовий збір,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 30 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 2748).
Після набрання рішенням суду законної сили надіслати його копію до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Направити ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням, копію заочного рішення на протязі трьох днів з дня його проголошення і розяснити, що він має право на протязі десяти днів з дня отримання його копії, подати до суду заяву про перегляд заочного рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Карпинська Н.М