Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення завдатку та сплачених платежів за попереднім договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь подвійну суму завдатку в розмірі 96 тис. грн; суму сплачених платежів за попереднім договором в розмірі 9 476 доларів США поточних платежів, що еквівалентно 76 978 грн 29 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 3 тис. грн, судові витрати, що разом складає 177 708 грн 07 коп. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 послався на те, що 14 травня 2010 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску. Основний договір сторони домовилися укласти не пізніше 18 лютого 2016 року. Відповідно до п. 16 попереднього договору він передав ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 48 тис. грн на підтвердження зобов'язання придбання майна та на забезпечення виконання договору. Відповідач у випадку відмови від укладення основного договору або порушення без поважних причин умов, визначених у попередньому договорі, сплачує позивачу 96 тис. грн (подвійну суму завдатку), а у випадку невиконання умов попереднього договору та неукладення основного договору з вини позивача - сума в розмірі 48 тис. грн залишається у відповідача. Вищезазначений автомобіль знаходився у заставі ПАТ КБ «Надра» як забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 20 лютого 2008 року. За домовленістю з відповідачем позивач повинен був здійснювати погашення кредиту з наступним включенням здійснених платежів до розрахунків за автомобіль при укладенні основного договору купівлі-продажу. Крім того, згідно з п. 8 попереднього договору сторони домовились, що вони не можуть змінювати в односторонньому порядку строк укладення основного договору. У зв'язку зі скрутним матеріальним становищем ним було прострочено погашення поточних платежів за кредитним договором ОСОБА_5 за 4 місяці. 19 грудня 2012 року працівником ПАТ КБ «Надра» йому запропоновано поставити автомобіль на майданчик банку до сплати ним заборгованості, проте 20 грудня 2012 року ОСОБА_5 сплатив всю суму за автомобіль і забрав його. 25 січня 2013 року позивачем отримано від представника відповідача - ОСОБА_7 - повідомлення про те, що ОСОБА_5 відмовляється від укладеного між ними попереднього договору від 14 травня 2010 року через порушення позивачем строків погашення кредиту. На момент укладення попереднього договору ОСОБА_4 сплатив відповідачу 40 тис. грн та сплачував банку поточні платежі в розмірі 9 476 доларів США, а ОСОБА_5 - 17 122,96 доларів США. Таким чином, відповідач, відмовившись від договору, повинен сплатити позивачу подвійну суму завдатку в розмірі 96 тис. грн та 9 476 доларів США.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

На підставі наявних у справі доказів суд правильно установив, що ОСОБА_5 не відмовляється від зобов'язання укласти основний договір і він не уповноважував свого представника - ОСОБА_7 - направляти на адресу позивача листа про відмову від укладеного між ними попереднього договору; крім того, термін укладення основного договору на час звернення до суду із позовом (18 лютого 2016 року) не настав, у зв'язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що відповідач відмовився від прийнятого зобов'язання за попереднім договором щодо укладання з ОСОБА_4 основного договору.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог. Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи про наявність доказів відмови відповідача від договору в односторонньому порядку висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

О.М.Ситнік