РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Управління Служби безпеки України в Одеській області про скасування рішення житлово-побутової комісії та поновлення на квартирному обліку,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Управління СБУ в Одеській області про скасування рішення житлово-побутової комісії УСБУ в Одеській області від 03.12.2010 року, оформлене протоколом № 8 від 03.12.2010 року, в частині зняття їх з квартирного обліку в УСБУ в Одеській області, та про поновлення їх на квартирному обліку в Управління СБУ в Одеській області з 14.03.2009 року, тобто з дати прийняття рішення житлово-побутовою комісією Управління СБУ в Одеській області про зарахування їх на квартирний облік.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачі вказують, що, по-перше, вони є відповідно вдовою та сином колишнього співпрацівника СБУ ОСОБА_1, який проходив службу в Управління СБУ в Одеській області з 02.02.2009 р. по 12.10.2010 р. та з 14.03.2009 р. складом сімї з 3-х осіб (тобто він та позивачі) перебував на квартирному обліку в Управління СБУ в Одеській області; по-друге, на підставі рішення житлово-побутової комісії Управління СБУ в Одеській області від 15.05.2009 р., оформленого протоколом № 2, наказу начальника Управління СБУ в Одеській області № 120 від 27.04.2009 р., виданого Приморською райадміністрацією Одеської міськради ОСОБА_1 ордеру на службове жиле приміщення № 1792 серії ПР від 03.06.2009 р. та укладеного між ОСОБА_1 і Управлінням СБУ в Одеській області договору житлового найму № 9 від 20.01.2010 р., вони разом з ОСОБА_1 вселилися у службову двокімнатну квартиру № 37, загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м., у будинку № 14 по вул. Л. Толстого в м. Одесі; і, по-третє, після переведення до нового місяця служби Управління СБУ у Львівській області, ОСОБА_1 звернувся до керівництва Управління СБУ в Одеській області з рапортом від 05.10.2010 р. з проханням надати дозвіл членам його сімї, тобто позивачам, на подальше проживання у вищевказаній службовій квартирі, на що отримав дозвіл, але в липні 2013 року Управління СБУ в Одеській області звернулося до суду з позовом до них про виселення із згаданої службової квартири, а у листопаді 2013 року ОСОБА_1 помер, в звязку з чим Управління СБУ в Одеській області уточнило свої позовні вимоги та просило визнати їх, тобто позивачів, такими, що втратили право користування службовим приміщенням, й рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.11.2014 р. у задоволенні цього позову Управління СБУ в Одеській області було відмовлено.

Також позивачі вказують, що нещодавно їм стало відомо про те, що їх було знято з квартирного обліку в Управління СБУ в Одеській області з підстав переведення ОСОБА_1 для подальшого проходження служби в Управління СБУ у Львівській області, але будь-яких повідомлень про це вони не отримували, та проживаючи у службовій квартирі, вважали, що продовжують перебувати на квартирному обліку в Управлінні СБУ в Одеській області як члени сімї померлого працівника.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала позов, а представник Управління СБУ в Одеській області ОСОБА_4 не визнав позов, посилаючись, що поновлення на квартирній черзі військовослужбовців а членів їх сімей за місцем проходження військової служби діючим законодавством не передбачено.

Позивач ОСОБА_3 просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 є вдовою, а позивач ОСОБА_3 є сином колишнього співпрацівника СБУ ОСОБА_1, який проходив службу в Управлінні СБУ в Одеській області з 02.02.2009 р. по 12.10.2010 р. , та з 14.03.2009 р. складом сімї з 3-х осіб (він та позивачі) перебував на квартирному обліку в Управлінні СБУ в Одеській області.

Відповідно до ст. 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ОСОБА_5 народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

На підставі рішення житлово-побутової комісії Управління СБУ в Одеській області від 15.05.2009 р., оформленого протоколом № 2, наказу начальника Управління СБУ в Одеській області № 120 від 27.04.2009 р., виданого на їх підставі Приморською райадміністрацією Одеської міськради ордеру на службове жиле приміщення № 1792 серії ПР від 03.06.2009 р. та укладеного між ОСОБА_1 і Управлінням СБУ в Одеській області договору житлового найму № 9 від 20.01.2010 р., ОСОБА_3М, разом з позивачами вселилися у службову двокімнатну квартиру № 37, загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м., у будинку № 14 по вул. Л. Толстого в м. Одесі.

Наказом Голови СБУ України від 27.09.2010 р. № 189-ос ОСОБА_1 був переведений для подальшого проходження служби в Управління СБУ у Львівській області.

05 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Управління СБУ в Одеській області з рапортом про надання дозволу на проживання членів його сімї у вищевказаній службовій квартирі, а саме його дружини позивача ОСОБА_2 та його сина позивача ОСОБА_3, на що отримав дозвіл, в звязку з чим позивачі залишилися проживати у цій службовій квартирі.

Однак 02.07.2013 р. Управління СБУ в Одеській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про вселення із службового приміщення квартири АДРЕСА_1, але 30.11.2013 р. ОСОБА_1 помер, в звязку з чим Управління СБУ в Одеській області подало уточнену позовну заяву, відповідно до якої вимагало визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування згаданим службовим приміщенням, та вселити їх з цього службового приміщення на підставі ст.ст. 71, 72 ЖУ України.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2014 року, яке набрало законної сили, в задоволенні вищевказаного позову Управління СБУ в Одеській області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було відмовлено, з посиланням на те, що безпідставними є твердження представника Управління СБУ в Одеській області відносно того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають ніякого відношення до спірної квартири і підлягають виселенню з неї без надання іншого житла у звязку з тим, що ОСОБА_1 був переведений для подальшого продовження військової служби до Управління СБУ у Львівській області, а члени його сімї фактично не проживають у спірній квартирі, оскільки відповідно до п. 5.20 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служи безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом СБУ № 792 від 06.11.2007 р., зі службових житлових приміщень без надання іншого житлового приміщення не може бути виселено : осіб, які мають вислугу або стаж роботи в СБУ не менш як десять років, та членів сімї померлого співробітника, якому було надано службове житлове приміщення, та ця правова норма кореспондується із п. 35 ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37 «Про службові жилі приміщення» (із змінами та доповненнями).

Проте у 2016 році позивачі довідалися, що 03.12.2010 року житлово-побутовою комісією Управління СБУ в Одеській області було прийняте рішення, оформлене протоколом № 8, про зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 зі складом сімї 3 особи у звязку з переводом для подальшого проходження служби в Управління СБУ у Львівській області, незважаючи на те, що з 2009 року по теперішній час позивачі постійно проживають у службовій квартирі АДРЕСА_1 та їх місце постійного проживання в установленому законом порядку зареєстровано за цією адресою й будь-якого іншого житла вони не мають.

За приписами ч. 1, 2 ст. 40 ЖК України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках :

1)поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;

2)виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;

3)припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебувала на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР;

4)засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;

5)подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Однак жодна з вищезазначених підстав не може бути застосована ані до позивачів ані до померлого ОСОБА_1

Крім того, відповідач не повідомив позивачів у письмовій формі про зняття їх з обліку потребуючих поліпшення житлових умов із зазначенням підстав зняття з обліку, що є порушенням ч. 5 ст. 40 ЖК України та п. 28 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою ОСОБА_5 Міністрів УРСР і Укрпрофради № 470-1984 р.

Більш того, відповідно до ч. 3 ст. 40 ЖК України, у разі смерті громадянина який перебував на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, за членами його сімї зберігається право подальшого перебування на обліку, а як зазначено вище відповідно п. 5.20 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служи безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом СБУ № 792 від 06.11.2007 р., зі службових житлових приміщень без надання іншого житлового приміщення не може бути виселено : осіб, які мають вислугу або стаж роботи в СБУ не менш як десять років, та членів сімї померлого співробітника, якому було надано службове житлове приміщення, що кореспондується із п. 35 ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37 «Про службові жилі приміщення» (із змінами та доповненнями) та ст. 125 ЖК України, яка встановлює, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації , що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 47 Конституції України гарантує право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

В пункті 1 згаданої Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень зазначено, що ця Інструкція визначає порядок організації забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям особам офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Служби безпеки України, а також особам, звільненим з військової служби в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у Службі безпеки України після звільнення та членам їх сімей, уключаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали без вісті під час проходження військової служби які перебувають на обліку осіб та потребують поліпшення житлових умов.

З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивачів стосовно того, що вони як члени сімї померлого військовослужбовця Служби безпеки України мають право на отримання житла від держави, у т.ч. за місцем служби померлого ОСОБА_1, календарна вислуга років якого на військовій служби складає понад 20 років.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачі довели в суді свої позовні вимоги.

Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вказано вище, позивачі лише у 2016 році довідалися про зняття їх з квартирного обліку, отже вони не пропустили строк звернення до суду з даним позовом.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Одеській області від 03 грудня 2010 року, оформлене протоколом № 8 від 03 грудня 2010 року, в частині зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий Портофранківським ВМ Приморського РВ ГУМВС України в Одеській області 25.06.2012 р., що зареєстрована та проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_2, виданий Приморським РВ м. Одесі ГУДСМ України в Одеській області 30.08.2013 р., що зареєстрований та проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартирного обліку в Управлінні Служби безпеки України в Одеській області.

Поновити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий Портофранківським ВМ Приморського РВ ГУМВС України в Одеській області 25.06.2012 р., що зареєстрована та проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_2, виданий Приморським РВ м. Одесі ГУДСМ України в Одеській області 30.08.2013 р., що зареєстрований та проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, на квартирному обліку в Управлінні Служби безпеки України в Одеській області з 14 березня 2009 року (дати прийняття рішення житлово-побутовою комісією Управління Служби безпеки України в Одеській області про зарахування на квартирний облік).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 03 жовтня 2016 року.

Суддя Н.А.Ільченко

29.09.2016