РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О. О.

з секретарем Слободенюк В.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Рівненського відділення №413 АКІБ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору поруки,

В С ТА Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Рівненського відділення №413 АКІБ «УкрСиббанк» (далі відповідач) про визнання недійсним договору поруки від 10.11.2006 року №57280, укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №413 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4, та ОСОБА_3

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» в особі Рівненського відділення №413 АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту №. На забезпечення виконання зобовязань по даному договору 10 листопада 2006 року між Рівненським відділенням АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №57280. Проте, позивач даний договір не укладав, підписи виконані від його імені на першій та другій сторінці договору йому не належать, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи №1.1-72/15 від 21.08.2015 року проведеної за ухвалою суду в справі №569/16079/14-ц. При укладенні договору поруки недотримані вимоги, які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, тому наявні підстави для визнання договору недійсним. Про наявність порушеного права позивач дізнався 13 серпня 2014 року, коли отримав вимогу № 30-11/15309, в якій було зазначено про укладення договору поруки від 10 листопада 2006 року. 09 листопада 2015 року на підставі клопотання про ознайомлення із матеріалами справи №569/16079/14-ц, він ознайомився з висновком експерта №1.1-72/15 від 21 серпня 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просив його задовольнити та визнати недійсним договір поруки від 10 листопада 2006 року № 57280, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №413 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та вказала, що висновок експерта, який доданий позивачем до справи по суті є письмовим доказом та підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці як самостійно так і у взаємозвязку з іншими наявними у справі доказами, а саме з договором поруки № 57280 від 10 листопада 2006 року. Врахування висновку експерта саме як висновку експерта, експертиза за яким призначена іншим судом і при розгляді іншої справи, судом, що розглядає справу, буде вважатися отриманням доказу з порушенням порядку, встановленого законом. Крім того вказала, що єдиним доказом укладення оспорюваного договору позивачем це є його підписи у вказаному договорі. Проти належності та допустимості письмового доказу - висновку судово-почеркознавчої експертизи №1.1-72/15 від 21.08.2015 року не заперечила.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

В п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема є договори.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 413 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1 від 10 листопада 2006 року (а.с.6-15).

В забезпечення повернення кредитних коштів за кредитним договором №1 від 10 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 413 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 57280 від 10 листопада 2006 року (а.с. 4-5).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1.1-72/15 від 21 серпня 2015 року, складеного судовим експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Рівненській області ОСОБА_6, підписи від імені поручителя в особі ОСОБА_3 на лицевій та зворотній сторонах в договорі поруки №57280 від 10 листопада 2006 року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.32-38).

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" судам розяснено, що висновок експерта може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України "Про судовоу експертизу" і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою, за її клопотанням чи клопотання її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен розяснити особам, які беруть участь у справі їх право про її призначення.

Разом з тим вказана експертиза проведена по іншій цивільній справі, тому відповідно до положень ст. 64 ЦПК України є лише письмовим доказом у даній цивільній справі. У звязку з цим такий доказ має оцінюватися як письмовий доказ і у разі його заперечення особа, яка не визнає такий доказ, має довести протилежне, у тому числі шляхом заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи.

Слід зазначити, що судом було розяснено право щодо проведення у справі експертизи, однак клопотань про її призначення представниками сторін заявлено не було.

Також не було надано доказів на спростування даного письмового доказу, а тому суд вважає його належним та допустимим доказом, що не заперечувалося в судовому засіданні представником відповідача.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ст. 627 ЦК України, вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З огляду на висновок судово-почеркознавчої експертизи вбачається, що позивач не підписував договір поруки № 57280 від 10 листопада 2006 року, а тому не брав на себе зобов'язань боржника ОСОБА_5, що випливають з кредитного договору від 10 листопада 2006 року. Договір поруки укладено невідомою особою, яка підписала договір поруки замість позивача, а тому спірний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки невідома особа не збиралась виконувати обов'язки за договором поруки.

Таким чином, вільного волевиявлення учасника даного правочину - позивача ОСОБА_3, не було. Згідно норм ЦК України за відсутності такої умови, договір визнається недійсним.

Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем, а саме: судовий збір в сумі 487,20 грн. Вказані судові витрати підтверджені позивачем долученою до справи квитанцією № 66 від 17 листопада 2015 року.

Керуючись статтями 11, 203, 204, 215, 553, 627 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Рівненського відділення №413 АКІБ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору поруки задовольнити.

Договір поруки №57280 від 10 листопада 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №413 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 та ОСОБА_3, визнати недійсним.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Рівненського відділення №413 АКІБ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст виготовлено 21 березня 2016 року.

Суддя: О. О. Першко