Справа № 342/1268/15-ц
Провадження № 2/342/53/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

прокурора Гринишина В.Д.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом Городенківської районної державної адміністрації в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

Городенківська районна державна адміністрація звернулася в суд в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з позовом до ОСОБА_3, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача відносно сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати з відповідача на користь опікуна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки АДРЕСА_1 на утримання підопічного - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 є батьком малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2. Мати дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, є інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу та відповідно до висновку лікарської комісії № 123, виданої Городенківською ЦРЛ потребує постійного стороннього догляду довічно. Малолітній ОСОБА_2, з 12.09.2011 року навчається в Перегінській загальноосвітній школі-інтернат, оскільки з 17.05.2011 року є дитиною-інвалідом. Рішенням виконавчого комітету Ясеневопільнівської сільської ради від 29.09.2015 року № 39 ОСОБА_4 призначена опікуном над малолітнім онуком ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_3 жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує: не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні сина; не піклується про фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі. Зазначені факти, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. За таких обставин, позивач вважає, що є всі підстави, передбачені ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав. Вказує, шо у відповідності із ст. 180 Сімейного Кодексу України, відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі із підстав, зазначених в ньому та висновок органу опіки та піклування районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина ОСОБА_2 Просив позов задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового розгляду був повідомлений згідно ст. 74, 76 ЦПК України.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, свідка ОСОБА_4, прокурора, який вважає, що позов слід задовольнити, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В силу вимог ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони: не забрали дитину з пологового будинку або із іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться із дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Свідоцтвом про народження ОСОБА_2, серії НОМЕР_3, виданим Ясеневопільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, стверджено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Відділ ДРАЦС Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області листом № 304/05.3-06-111 від 21.07.2015 року підтверджує наявність актового запису про народження складеного відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як слідує з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 84 від 09.08.2007 року.

Згідно копії висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків № 4, встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 за рівнем життєдіяльності має високий ступінь втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов'язків.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА № 079043 стверджено, що ОСОБА_3 має третю групу інвалідності загального захворювання.

З копій листів Романівської ЦРЛ № 867 від 28.10.2015 р., № 891 від 04.11.2015 р. встановлено, що відповідач не працюючий, інвалід (третьої) групи загального захворювання, сторонньої допомоги не потребує, перебуває на диспансерному обліку з 1996 року у невролога, травматолога; на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Згідно довідки № 467, виданої 10.09.2015 року, виконкомом Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області, ОСОБА_3, 1976 р.н. дійсно проживає в АДРЕСА_2 і до його сім'ї входять: сестра: ОСОБА_6, 1970 р.н., племінник: ОСОБА_7, 1996 р.н.

Як слідує з акту обстеження умов проживання ОСОБА_3, останній зник в невідомому напрямку після того як сестра хотіла покласти його на лікування, і місце перебування брата їй невідомо.

Довідкою-характеристикою, виданою виконкомом Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області на гр. ОСОБА_8 стверджено, що за останній час проживання в селі Романівка, порушення громадського порядку за ним не спостерігалося, на засіданні адмінкомісії не розглядався.

Опікуном за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалідом дитинства призначено його бабусю ОСОБА_4, що стверджено копією рішення виконавчого комітету Ясеневопільнівської сільської ради № 39 від 29.09.2015 року.

Згідно довідки Ясеневопільнівської сільської ради, виданої ОСОБА_4 встановлено, що до складу її сім'ї входять: ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_2 (внук).

Як слідує з довідки № 27/01-09/04 від 16.03.2016 р., виданої Перегінською спеціальною загальноосвітньою школою-інтернат, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно навчається в даній школі з 12.09.2011 р. наказ № 11 від 12.09.2011 р. по даний час. За час навчання ОСОБА_2 в школі, батьки жодного разу його не відвідали.

Згідно психологічної характеристики на учня 4 класу Перегінської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в останнього низький рівень мотивації; домінує мимовільний вид уваги; пам'ять мимовільна, короткочасна; мислення наочно-образне; низький соціометричний статус.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що відповідач являється її колишнім зятем. Вона повністю опікується внуком. Батько не відвідує дитину, не опікуються про його стан здоров'я, не приймає участі у вихованні.

Судом встановлено, що відповідач не займається вихованням сином, не спілкується з ним, не провідує його, не цікавиться розвитком дитини та не піклується про здоров'я. ОСОБА_2 навчається в Перегінській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку.

Висновком органу опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації № 01-29/882 від 26.11.2015 року стверджено, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, стосовно малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації 13.10.2015 року. Висновок містить посилання на те, що батько дитини жодного з покладеного законом на батьків обов'язків не виконує: не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні сина; не піклується про фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі. Таким чином, було вирішено доцільним позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 Висновок ґрунтується на доказах, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до стаття 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку.

Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухиляється від їх виконання у відношенні свого малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1: не піклується про його фізичний і духовний розвиток, виховання, не дбає про харчування, медичний догляд, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його повноцінного розвитку. ОСОБА_3 нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо сина, тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його малолітнього сина ОСОБА_2.

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, то відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема ч.2 ст.51 Основного Закону визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

В силу вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів суд, з додержанням вимог ст.182 СК України, приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача в користь опікуна ОСОБА_4 на утримання підопічного - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Позивач звернувся до суду з позовом 30.11.2015 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164, 165, 180-183 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 11, 60, 88, 209, 214-215, 218, 224-226, 294, 296, 367 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), жителя АДРЕСА_3 відносно сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), жителя АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки АДРЕСА_1 на утримання підопічного - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Стягнення аліментів розпочати з 30.11.2015 р. і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до спеціального фонду Державного бюджету України на розрахунковий рахунок № 0121 УК у Городенківському районі, код отримувача 37885629, банк отримувача УДК СУ в Івано-Франківській області МФО 836014, код класифікації доходів бюджету 22030001 судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Федів Л.М.