Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1801/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

04.10.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Фомічова С.Є.,

суддів - Карпенко О.Л,

Франко В.А.,

за участю секретаря - Діманової Н.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2016 року і

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом, в якому просили усунути відповідачів від права на спадкування спадщини за законом, відкритої внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, який є їх батьком, до складу якої ввійшли всі його права та обов'язки, які існували на момент його смерті та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Позов обґрунтовано тим, що 30 червня 1989 року між позивачем ОСОБА_3 та померлим ОСОБА_7 було укладено шлюб. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_4, яка 07 липня 2015 року вийшла заміж та змінила своє прізвище на ОСОБА_4.

Починаючи з 1989 року позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_7 постійно проживали однією сім'єю, вели спільне господарство в АДРЕСА_1 до 2006 року. Квартира належала ОСОБА_3 на праві власності, а з 2006 року переїхали проживати в будинок по АДРЕСА_2. З 1996 року колишня дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_8. отримала квартиру по АДРЕСА_3 та остаточно в 1999 році з відповідачем ОСОБА_6 виїхала із займаного будинку. В 1997 році відповідач ОСОБА_5 після одруження переїхала проживати до чоловіка.

З 1999 року позивач ОСОБА_3 разом з чоловіком почали ремонтувати будинок, який потребував значного ремонту, проведення електро-, водо- та газопостачання. Крім того, ними полагоджено двір, в'їзд, збудовано та переобладнано теплицю, баню, гараж, нову огорожу. В будинку відновлено підлогу, встановлено нові вікна, перекрито дах та інші поточні ремонти. За скромними підрахунками витрати на ремонт будинку склали 19 790 доларів США. Роботи велись власними силами та за допомогою найближчих друзів чоловіка і сина ОСОБА_9, якого виховував чоловік і який змінив прізвище на ОСОБА_9, так як вважав ОСОБА_7 своїм батьком. Працювали вони вдвох та вважали майно спільною власністю. Звіт про оцінку майна не відображає всіх витрат, пов'язаних з його ремонтом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, який за життя не склав заповіт щодо розпорядження його майном та правами. Відповідачі є його дітьми від першого шлюбу і входять до числа спадкоємців першої черги права на спадкування за законом, які подали відповідні заяви до нотаріальної контори.

Позивачі вважають, що відповідачів, як спадкоємців, необхідно усунути від права на спадкування за законом так як їм була направлена пропозиція про намір домовитись про використання спадщини, але відповіді не отримано. ОСОБА_7 з 2006 року постійно скаржився на підвищений тиск, що відображалось на його здоров'ї, а в 2011 році у нього стався перший інсульт і йому був поставлений діагноз: лакунарний інфаркт головного мозку, кардіосклероз, серцева аритмія, тромбофлебіт, атеросклероз та ряд інших захворювань, пов'язаних із захворюваннями серця. З цього приводу, незважаючи на заборону лікарів, він часто нервував, тяжко переносив недуг, набув нових неврологічних захворювань і, можливо, в силі віку чи інших підстав в основу яких вони покладають небажання відповідачів спілкуватись з батьком, він впав у затяжну депресію. В рахунок відсутності спілкування з відповідачами його здоров'я швидко погіршувалось і з цього часу він потребував сторонньої допомоги. ОСОБА_3 просила інших людей про матеріальну допомогу та стороннього догляду за чоловіком, сама вчиняла необхідні дії щодо його догляду, матеріального забезпечення та утримання і їй допомагав син ОСОБА_9 на шкоду своєму робочому часу.

Відповідачі починаючи з 1998 року по день поховання батька жодного разу не запропонували своєї допомоги, не проявили поваги та уваги, що не відповідає вимогам статей 172, 202 Сімейного кодексу України. Сам покійний не ухилявся від виконання свого батьківського обов'язку, надавав грошові допомоги донькам. Їх було повідомлено про хворобу батька, але всі витрати несла тільки позивач ОСОБА_3, відповідачі не надали матеріальної допомоги батьку, коли він був у безпорадному стані та перебував лікування, не відвідували,не цікавились його здоров'ям, не надали підтримки в організації його поховання та спорудження пам'ятника, а тому посилаючись на вимоги статті 1224 ЦК України, просять задовольнити позов.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2016 року В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом відмовлено в повному обсязі. Судові витрати по справі віднесені за рахунок позивачів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2016 року є необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4. та відповідач - ОСОБА_6 у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи без її участі..

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача - ОСОБА_5 та представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_10., які заперечували поти доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає , що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 30 червня 1989 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом РАЦС Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис № 750. Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Палацом новонароджених м. Кіровограда від 17 червня 1990 року, актовий запис № 2097, яка також є позивачем у даній справі.

З 1999 року ОСОБА_3 проживали в будинку за адресою: АДРЕСА_2, який належав ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 жовтня 1977 року за реєстровим № 3-3541, посвідченого державним нотаріусом І- ої Кіровоградської державної нотаріальної контори Телевною Л.І. Від першого шлюбу ОСОБА_7 мав двох дітей - відповідачів по справі: доньок ОСОБА_5, та ОСОБА_6, (змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_6 після укладення шлюбу 03.08.2007 року; свідоцтво про укладення шлюбу, видане Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 584). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції від 03 березня 2015 року, актовий запис № 607, який за життя не склав заповіт щодо розпорядження його майном та правами. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначений будинок і позивачі і відповідачі є спадкоємцями померлого першої черги за законом в розумінні статті 1261 ЦК України.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Статтею 1224 ЦК України визначено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти, а також інші особи, які ухились від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилилась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі і тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

У справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин:

- ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини;

- перебування спадкодавця в безпорадному стані;

- потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови у позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статі 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема і тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Частиною ст. 60 ЦПК України визначено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В апеляційній скарзі заявник зазначає, що суд першої інстанції не перевірив чи перебував покійний у безпорадному стані та чи потребував сторонньої допомоги, крім того суд прийшов до помилкового висновку щодо наявності потреби у догляді та допомозі з боку відповідачів.

Проте з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 339/99 (а.с. 21-22) вбачається, що основний діагноз ОСОБА_7 - гостре порушення мозкового кровообігу був постановлений 17 січня 2015 року, в лікарні знаходився до 09 лютого 2015 року, а виписаний з поліпшенням під нагляд дільничного лікаря. Крім того, допитані у судовому засіданні в суді першої інстанції свідки підтвердили, що ОСОБА_7 керував автомобілем, в січні 2015 року займався риболовлею, спілкувався з оточуючими, а його стан погіршився у другій половині січня 2015 року. Доказів на підтвердження перебування спадкодавця у безпорадному стані й потребування при цьому допомоги заявником до суду першої та апеляційної інстанцій надано не було.

З наданих в суді першої інстанції пояснень ОСОБА_5 вбачається, що вона спілкувалась з батьком, що не заперечується позивачами.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6, донька спадкодавця, є інвалідом 3 групи з дитинства; інвалідність встановлена безстроково, на утриманні має неповнолітного сина, який також потребував лікування. Діагноз та протікання хвороби ОСОБА_6 підтверджені наданими нею доказами, а також відповідними медичними документами, якими підтверджується і стан здоров'я її малолітнього сина ОСОБА_11, який також потребував лікування. (а.с.41-58). Дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 не мала можливості надавати допомогу спадкодавцю, оскільки таку допомогу вона потребувала сама та понесла дуже багато витрат на лікування свого сина який знаходиться на її утриманні.

Доказів на підтвердження навмисного ухилення ОСОБА_6 від надання допомоги спадкодавцю заявником до суду надано не було.

Заявник зазначає, що спадкодавець надавав матеріальну допомогу своїм донькам, проте як вбачається з показань свідків допитаних у суді першої інстанції їм відомо лише з чужих слів про надання ОСОБА_7 матеріальної допомоги ОСОБА_6 Доказів на підтвердження зазначених обставин заявником суду надано не було.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є безпідставними, необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути задоволені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: