Справа № 758/5031/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М.,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Решодька І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краєвид-Інвест" (надалі ТОВ «Краєвід-Інвест»), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лобанове-Агро" (надалі ТОВ «Лобанове-Агро») про стягнення суми , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до районного суду з позовом , в якому просить стягнути з відповідача проценти за користування її грошовими коштами у розмірі 809 144,40 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору щодо розгляду цивільної справи № 761/10954/15-ц в касаційній інстанції у сумі 4 384,8 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 16 червня 2014 року між ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище на момент укладення договору ОСОБА_3) та ТОВ «Красвид-Інвест» було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Лобанове-Агро», посвідчений приватним нотаріусом КМНО Копійкою Л.П., Предметом вказаного договору є частка у розмірі 99.9 % статутного капіталу ТОВ «Лобанове-Агро», яку продавець ТОВ «Красвид-Інвест» зобов'язався передати покупцю ОСОБА_3 (ОСОБА_3), а покупець зобов'язався сплатити продавцю її вартість у розмірі 2 500 000,00 грн. та прийняти на умовах, встановлених договором. 09.07.2014 р. позивач повністю виконала свої зобов'язання за даним договором, сплативши продавцю 2 500 000, 00 грн., але ТОВ «Краєвид-Інвест» не виконало своїх зобов'язань, чим порушило його істотні умови. У зв'язку з цим позивач звернулася до суду з вимогами про розірвання вищезазначеного договору. 27 серпня 2015 року рішенням Подільського районного суду міста Києва позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені повністю, але 11 листопада 2015 року дане рішення було скасовано Апеляційним судом міста Києва. Позивач оскарживла рішення Апеляційного суду міста Києва від 11.11.2015 р. до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ухвалою якого від 17 лютого 2016 року рішення Подільського районного суду м.Києва залишено в силі, а рішення Апеляційного руду міста Києва скасовано. Позивач вважає, що, окрім виконання рішення суду про повернення їй сплаченої суми за Договором від 16.96.2014 р. у розмірі 2 500 000 грн., відповідач має сплатити їй проценти за користування її грошовими коштами за період з 15.12.2014 р. по 17.04.2016 р. в розмірі 809 144,40 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додавши, що рішення суду про стягнення на користь позивача 2,5 млн.грн. було виконано в примусовому порядку органом ДВС. Посилалась, що оскільки в договорі від 16.06.2014 р. санкції за невиконання його істотних умов не вказані, а також не вказані проценти, позивач здійснює нарахування процентів за користування грошовими коштами із застосування аналогії закону, на підставі приписів ст.1048, 1046 ЦК України, з урахуванням того вимог ст.1212, 1214 ЦК України.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову та надав письмові заперечення, посилаючись на таке. Вважає, що до 17 лютого 2016 року будь-яких грошових зобов'язань Відповідача перед Позивачем не існувало. Обов'язок відповідача щодо сплати позивачу грошових коштів в розмірі 2 500 000 гри. виник з моменту винесення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ вищевказаної постанови від 17.02.2016 р. До вказаної дати грошових зобов'язань ТОВ «Краєвид-інвест» перед ОСОБА_3 не існувало. Станом на 18.08.2016 року вказане рішення суду виконано в повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 15.07.2016 року. Твердження позивачки про те, що ТОВ «Краєвид-інвест» безпідставно користувалось даними коштами, а також посилання на п. 2. ст. 1214 ЦК України, як на підставу для нарахування відсотків та їх стягнення, вважає наслідком неправильного застосування позивачкою норм матеріального права. Так, грошові кошти в розмірі 2 500 000 грн. були отримані відповідачем від позивача на виконання умов договору купівлі продажу частки в розмірі 99,9% статутного капіталу ТОВ «ЛОБАНОВЕ-АГРО», в якості оплати даної частки. Оскільки між сторонами у справі, що розглядається, існували договірні відносини, то відповідно такі кошти отримані на виконання умов Договору, а отже, ці кошти набуто за наявності правової підстави. А тому вимоги щодо стягнення нарахованих на підставі ч.2. ст.1214 ЦК України відсотків вважає необґрунтованими.

В судове засідання представник третьої особи "Лобанове-Агро" не з'явився , про день та час розгляду спави повідомлений належним чином, відповідно до вимог закону, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 16 червня 2014 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ТОВ «Краєвід-Інвест» було укладено договір купівлі-продажу частки в розмірі 99,9% статутного капіталу ТОВ «ЛОБАНОВЕ-АГРО», посвідчений приватним нотаріусом КМНО Копійкою Л.П. за реєстром № 1077.

09.07.2014 року позивачем, на виконання вищевказаного було перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 2 500 000 грн.

Відповідно до ст.626 ч.1 ЦК України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, та на підставі ст.629 ЦК України є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року у цивільній справі №758/10954/15-ц вказаний договір було розірвано та стягнуто з ТОВ «Краєвид-Інвест» на користь ОСОБА_3 грошові кошти, в сумі 2 500 000 грн., які були отримані за даним договором.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справи від 17 лютого 2016 року було скасовано Рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року по справі № 758/10954/15-ц та залишено в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року рішення Подільського районного суду м.Києва від 27.07.2015 р. залишено в силі, а рішення Апеляційного руду міста Києва від 11.11.2015 р. скасовано.

Відповідно до постанови Подільського РВ ДВС м.Києв ГТУЮ у м.Києві від 15.07.2016 р. виконавчого провадження № 50694778 з примусового стягнення з ТОВ "Краєвид-Інвест" на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 2 500 000,0 грн. закінчено в зв'язку зі сплатою в повному обсязі.

Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що грошові кошти в розмірі 2 500 000 грн. були отримані відповідачем від позивача на виконання умов договору купівлі-продажу від 16.06.2014 р. частки в розмірі 99,9% статутного капіталу ТОВ «ЛОБАНОВЕ-АГРО» як оплати даної частки. Обов'язок повернути дані кошти виник у відповідача 17.02.2016 р. на підставі рішення суду, яким вказаний договір було розірвано.

Таким чином, з 16.06.2014 р. між сторонами у справі існували договірні відносини, в зв'язку з чим кошти, отримані ТОВ «Краєвід-Інвест» 09.07.2014 року від ОСОБА_3 на виконання умов укладеного договору, а відтак набуті ТОВ «Краєвід-Інвест» за наявності правової підстави. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України в постанові від 23 березня 2016 року по справі 6-2978 цс-15, в якій зазначено, що системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

А тому посилання позивача на можливість застосування статті 1214 ч.2 ЦК України при вирішенні позовних вимог про стягнення процентів за користування відповідачем отриманих від позивача 09.07.2014 р. є помилковими, оскільки вказаною правовою нормою регулюються правовідносини в разі безпідставного одержання грошей та можливість нарахування процентів за користування безпідставно отриманих коштів.

Крім того, вимоги позивача, заявлені як позовні, про стягнення з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору при розгляді справи за її позовом в суді касаційної інстанції повернення, є безпідставними, оскільки не є позовними вимогами та ці питання, відповідно до ст.364 ч.1 п.10 ЦПК України вирішується судом касаційної інстанції у своєму рішенні як вказівка щодо розподілу судових витрат.

На основі з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не засновані на законі, а відтак суд приходить до висновку про необхідність залишення позову без задоволення.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в позові, то відповідно до ст.88 ЦПК України сплачений позивачем при подачі позову судовий збір не підлягає стягненню на користь позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.626, 626, 629 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 61, 88, 208-209, 212, 213, 214-215, 218, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до Товариства з Обмеженою відповідальністю "Краєвид-Інвест", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лобанове-Агро" про стягнення суми - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова