Категорія 23Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Оніщука В.В., Медвецького С.К.,

за участю секретаря Маркевич Я.С.,

за участю ОСОБА_2, представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування квартирою та зобов'язання відповідача укласти договір найму житлового приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2016 року, ухвалене по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради.

Мотивуючи позовні вимоги посилався на те, що з 01 листопада 2001 року він проживає та займає приміщення квартири АДРЕСА_1. Приживаючи в котрій сплачує житлово-комунальні послуги, послуги з електропостачання, тепла. У квітні позивач звернувся до відповідача з заявою про укладення договору житлового найму на займане приміщення, на що йому було відмовлено з посиланням на ст. 58 ЖК України. ОСОБА_2 вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує його право на житло, тому просив, уточнивши свої позовні вимоги, зобов'язати відповідача укласти з ним договір житлового найму на вказану квартиру та визнати за ним право на користування квартирою №215.

Рішенням суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено, але з ним не погодилася ОСОБА_2 і оскаржив його в апеляційному порядку, поставивши питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі наведені обставини про те, що суд встановивши, що приміщення було виділене його матері як робітниці по комплексному прибиранню ЖЕКу №20 не враховано тієї обставини, що він також в той час працював в цьому ЖЕКу дворовим робочим і як її син вселився в надану «колясочну». Оскільки «колясочна» не була житловим приміщенням, то отримати ордер на дане приміщення не було можливим, проте протягом усього часу здійснювалось утримання вказаної квартири, вносилась плата за проживання. Також посилався на неправильне застосування норм ЖК Української РСР, а саме статті 61 цього кодексу.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог апеляційної скарги, прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Встановлено, що приміщення «колясочної» по АДРЕСА_1 рішенням профспілкового комітету МКП «ЖЕК№20» виділено ОСОБА_5, робочій по комплексному прибиранню для тимчасового користування. ОСОБА_5 (матір позивача) померла 28.09.2006 року (а. с. 23-24).

ОСОБА_2, проживаючи в даному приміщенні, без реєстрації, здійснював оплату житлового-комунальних послуг, самочинно здійснив перепланування нежитлового приміщення «колясочної» в будинку АДРЕСА_1, житлова площа котрої після перепланування - 14,1 кв. м., загальна площа - 26, 2 кв. м. (а. с. 4-10, 25, 27).

Пізніше рішенням виконавчого комітету №1528 від 23.06.2016 року частково внесено зміни до рішення №707 від 31.03.2016 року та присвоєно квартирі ОСОБА_2 (користувача) розташованій на 1 поверсі багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею - 26, 2 кв. м., в тому числі житловою - 14,1 кв. м. номер «215» (а. с. 51).

На звернення ОСОБА_2 від 06.04.2016 року про укладення з ним як користувачем вказаної квартири договору найму житлового приміщення та видачу ордеру було відмовлено. Відповідь департаменту житлового господарства ВМР від 29.04.2016 року обґрунтована відсутністю правових підстав для задоволення такого клопотання. Оскільки такий договір може бути укладено на підставі ордера на житлове приміщення з особою на ім'я якої такий ордер виданий, однак ордер на таке житлове приміщення не видавався (10-11).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що вказане приміщення набуло статусу житлового лише в лютому 2016 року, ордер, що є підставою для вселення та укладення договору найму житлового приміщення державного чи комунального житлового фонду не видавався, тому, за браком доказів, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів з огляду на наступне.

ОСОБА_2 звертаючись з вимогою про зобов'язання укласти договір найму вказаної вище квартири посилається положення норм статті 61 ЖК Української РСР.

Відповідно до вимог чинного законодавства забезпечення громадян житловими приміщеннями та користування ними регулюються розділом ІІІ ЖК України і відповідно до положень ст. 58 цього Кодексу на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконком відповідної ради видає громадянину ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до вимог ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

За змістом ст. 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що виникнення права членів сім'ї наймача жилого приміщення на користування цим приміщенням та обсяг цих прав залежить від виникнення у наймача права користування жилим приміщенням.

При цьому позивачем взагалі залишено поза увагою той факт, що вказане приміщення тепер квартира №215, а раніше «колясочна» в будинку АДРЕСА_1 початково надавалась його матері для тимчасового користування, як робочій по комплексному прибиранню, і на той час вона не набула статусу житла.

Оскільки ОСОБА_5 не набула права користування спірним приміщенням у встановленому законом порядку, то у позивача ОСОБА_2 також відсутні правові підстави на користування спірним приміщенням.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2016 року, ухвалене у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування квартирою та зобов'язання відповідача укласти договір найму житлового приміщення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: