РІШЕННЯ

Іменем України

21.11.2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді Дзеньдзюри С.М.

при секретарі Стасишин А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання до виконання умов договору позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання до виконання умов договору позики посилаючись на те, що 05 жовтня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики за яким ОСОБА_2 передав йому у власність грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн., а він зобовязався повернути ОСОБА_2 таку ж суму грошових коштів частинами не пізніше 05 серпня 2016 року включно. Вказує, що у забезпечення виконань зобовязань за договором позики грошових коштів 25 липня 2016 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір застави (іпотеки) нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №2067, а також було досягнуто згоди про продовження терміну повернення грошових коштів на 6 місяців. Однак, відповідач після 05 серпня 2016 року розпочав заходи щодо дострокового повернення грошових коштів. Зокрема, 08.08.2016 року йому під розписку було вручено повідомлення-вимогу щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки. Просить зобов"язати відповідача належним чином виконувати умови договору позики від 05.10.2015 року, визнати термін дії договору продовженим на 6 місяців до 05 лютого 2017 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав наведених в позовній заяві, просив його задоволити, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач в судовому засіданні первісний позов заперечив, підтримав зустрічний позов про стягнення заборгованості за договором позики та пояснив, що 05 жовтня 2015 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів у відповідності до якого він передав у власність ОСОБА_1 250 000,00 грн., а останній зобовязувався повернути йому таку ж суму грошових коштів частинами не пізніше 05 серпня 2016 року включно. На звернення позивача щодо погашення боргу відповідач не реагує, тому просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 250 000,00 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 11 936,50 грн., 3% річних в сумі 4 863,16 грн. та стягнути з відповідача судовий збір.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи суд приходить до висновку, що первісний позов до задоволення не підлягає, а зустрічний позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, 05 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було укладено договір позики відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальникові, а позичальник прийняв від нього у власність грошові кошти в розмірі 250 000,00 грн., та зобовязався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів частинами не пізніше ніж до 05 серпня 2016 року включно.

Пунктом 5 Договору передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики чи її частину, він зобовязаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що між сторонами було досягнуто згоди про продовження терміну повернення грошових коштів на шість місяців. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про зобов'язання до виконання умов договору позики до задоволення не підлягає.

Як вбачається із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 підставний та підлягає до задоволення у стягненні суми основної заборгованості в розмірі 250 000,00 грн., суми інфляційних нарахувань в розмірі 11 936,50 грн., 3% річних в сумі 4 863,16 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, який був сплачений ОСОБА_2 при поданні зустрічної позовної заяви в розмірі 2 668,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд,-

В и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання до виконання умов договору позики відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) суму основної заборгованості в розмірі 250 000,00 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 11 936,50 грн., суму 3% процентів річних в розмірі 4 863,16 грн., а всього 266 799 (двісті шістдесят шість тисяч сімсот девяносто девять) грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) 2 668,00 грн. судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Дзеньдзюра С.М.