ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6296/15-ц
Провадження № 2/362/243/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді К.В.Медведєва,

при секретарі - Т.І. Савчук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в сумі 1383,57 грн., моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. та зобов'язати відповідача в найкоротший термін побудувати на території його подвір'я вольєр для належного утримання собаки.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 06.07.2015 року близько 19 год. 00 хв. позивач перебувала в с. Безп'ятне Васильківського району Київської області по вул. Васильківській, де вигулювала на повідку свого пса породи «Мопс». Позивач зазначила, що хвіртка будинку АДРЕСА_1 відчинена навстіж та поряд з подвір'ям знаходилась жінка - господарка будинку разом зі своєю малолітньою дитиною. Як означає в позовній заяві позивач зазначає, що оскільки позивачу було відомо про те, що на подвір'ї вищезазначеного будинку проживає пес бійцівської породи, який поводиться агресивно, а тому позивач вирішила пройти від даного подвір'я, а тому пішла по узбіччю автодороги по вул. Васильківський. В цей час, минаючи вищевказаний будинок та порівнявшись вже з іншим сусіднім домоволодінням, позивач почула. Що позаду неї гучно загавкав пес. Озирнувшись, позивач побачила як через відкриту хвіртку вищевказаного домоволодіння вибіг пес бійцівської породи з гладкою шерстю рудого кольору. Позивач боячись за своє життя та свого пса схопила останнього на руки та почала тікати, натомість пес відповідача її наздогнав та завдав тілесні ушкодження у вигляді саден та подряпин в області лопатки та рваної рани лівого плеча, а також пошкодження верхнього одягу. За результатами нападу позивачу завдано легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я. Тому позивач просить відшкодувати їй кошти витрачені на лікування, за пошкоджений одяг, та моральну шкоду.

В запереченнях на позов відповідач зазначив, що останній не заперечує, що подія мала місце, а саме 06.07.2015 року близько 19:30 дружина відповідача (ОСОБА_3) виводила з свого подвір'я за адресою АДРЕСА_1, двох малолітніх дітей і відчинила при цьому двері на вулицю. В цей час, неподалік подвір'я йшла ОСОБА_1 разом зі своє собакою породи «Мопс». Коли діти вийшли з подвір'я, «Мопс» почав до них бігти. Побачивши це, пес ОСОБА_3 вибіг з подвір'я та кинувся на «Мопса». Позивач забрала свою собаку на руки, тому пес ОСОБА_2 намагаючись дотягнутися до іншої собаки («Мопса») схопив ОСОБА_1

За твердженням відповідача, поведінка його собаки була передбачуваною, адже будь-яка собака захищає свою територію від чужого пса. Тому відповідач вважає, що в діях позивача також була вина, оскільки собака відповідача зазвичай веде себе спокійно й нікому не спричиняє шкоди.

Крім того, у запереченнях відповідач зазначив, що позивачем не надано суду доказів того, що витрати останнього на препарати пов'язані саме з лікуванням його пошкоджень, позаяк суду не надано доказів, які б підтверджували, що саме ці медичні препарати та засоби були прописані позивачу.

Також у запереченнях відповідач вказав, що його собака не належить диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід, а є звичайною домашньою твариною, а тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст. 1187 ЦК України.

Також відповідач у відзиві звернув увагу, що в акті судово-медичного дослідження № 294 від 07.07.2015 року вказано, що випадок відбувся в селі Барахти Васильківського району по вул. Васильківській. Тому існує ймовірність, що за участі ОСОБА_1 був ще один випадок, який не стосується відповідача, а позивача вкусила інша собака.

В судовому засіданні позивач пояснила, що собака відповідача двічі на неї кинулася, і позивач розуміючи наслідки нападу великого собаки. рятуючи своє життя закривала руками обличчя та життєво важливі органи. Позивач зазначила, що під час першого стрибка собаки позивачу вдалося уникнути укусу і собака лише залишив синець та подряпини, то в другий раз собака вкусив позивача. Через вказаний напад у позивача розвинулася фобія, тепер позивач боїться чужих собак. Також позивач зазначила, що дорога повз подвір'я відповідача є найкоротшим шляхом до зупинки громадського транспорту і тепер позивач змушена обирати інші шляхи до зупинки, щоб скористатися громадським транспортом. Крім того, після події позивач змушена просити знайомих супроводжувати її під час прогулянки зі своєю собакою через страх бути об'єктом нападу з боку інших собак. Це змусило позивача окрім перенесеного страху, перенесених страждань фізичного характеру, також змінити свої звички, ритм життя, та зазнавати складнощів у прояві увагу до свого домашнього улюбленця. На запитання суду, позивач вказала що медичних документів з призначеннями лікаря не збереглись.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, та вказав що в момент події був на роботі і безпосередньо розвиток події не бачив. При цьому зазначив, що його пес не міг завдати позивачці вказаних позивачкою пошкоджень, оскільки його пес дуже сильний і за лічені хвилини «обирає яловичу голову», і якби на позивачку напав саме пес відповідача, то ушкодження були б зовсім іншими.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали, заслухавши свідка, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом достовірно встановлено, що відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 294 від 07.07.2015 року дані обстеження: ліве плече в бинтовій пов'язці. В лівій лопатковій ділянці полосовидне переривчасте садно розмірами 6х0,5 см, покрите коричневою м'якуватою кірочкою на рівні шкіри, навколо садна синець невизначеної форми розмірами 8х4 см. Багряно-синюшного кольору. На задньо-внутрішній поверхні лівого плеча в середній третині дві рани невизначеної форми, розмірами 0,8х0,5 см та 1,5х1 см, з нерівними краями, вологі, з більшої рани виступає гумовий дренаж, незначне сукровичне виділення. Інших ушкоджень не виявлено.

За результатами обстеження зроблено наступні висновки: у громадянки ОСОБА_1, 1988 року народження, виявлено садно та синець в лопатковій ділянці, рани та гематома лівого плеча, які спричинені можливо від дії зубів тварини (собаки), можливо 06.07.2015 року, і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я (більше 6 днів, але менше 21 доби), оскільки вкушені рани є завідомо інфікованими.

Крім того, в актів зазначено «обставини випадку: 06.07.2015 року в с. Барахти Васильківського р-на по вул. Васильківській вкусив собака».

Згідно висновку по матеріалам перевірки від 14.07.2015 року, затвердженого Т.в.о. начальника Васильківського МВ (з обслуговування м. Василькова та Васильківського району) ГУМВС України в Київській області підполковником міліції Максименко С.В. 06.07.2015 року близько 19.30 год. позивач вигулювала свою собаку породи «Мопс» на повідку, і зазнала нападу з боку собаки позивача. При цьому опитаний син ОСОБА_3 - ОСОБА_6 повідомив, що вибіг з будинку на крик і побачив, що з іншого боку вулиці стояла молода жінка, яка в руках тримала собачку породи «Мопс». Також він помітив у жінки тілесні ушкодження на тілі, а їх собака без повідку знаходилась біля молодої жінки і він забрав свого пса додому і зачинив хвіртку подвір'я.

Як вбачається з довідки № 120 про тимчасову непрацездатність особи рядового та начальницького складу звільнення від службових обов'язків тривало з 07.07.2015 року по 21.07.2015 року з діагнозом вкушена лівого плеча.

В матеріалах справи містяться копії товарних чеків, виписані в липні 2015 року.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 088/0416 позивач дійсно проходила лікування в період з 06.07.2015 року по 20.07.2015 року.

Згідно фотокарток, які містяться в матеріалах справи вбачається характер тілесних ушкоджень.

Постановою від 20.08.2015 року у справі № 362/6090/15-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, встановлено, що 06.07.2015 року собака гр. ОСОБА_2 знаходилась о 19 год. 30 хв. в громадському місці в с. Безп'ятне по вул. Васильківський без повідка і намордника, спричинила тілесні ушкодження гр. ОСОБА_1, чим ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП. В судовому засіданні ОСОБА_2 провину свою визнав. Останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність, за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомив, що штраф ним сплачено.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_3 (дружина відповідача), яка з першу (до дачі показів) вказала, що все що каже позивач є неправдою. Потім по суті обставин справи свідок пояснила, що позивач зі своєю собачкою завжди дратувала всіх дворових собак. І 06.07.2015 року виникла сутичка між собакою позивача і собакою чоловіка свідка. Позивач взяла свою собаку на руки, а собака чоловіка свідка не кусала позивача. А позивача покусала інша собака з села Барахти, як зазначено в акті експертизи. Крім того, свідок вказала, що є дружиною відповідача, проживає разом з відповідачем та веде з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вказаною нормою передбачено спеціальний делікт, який характеризується наявністю таких елементів, як протиправна поведінка, настання шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди.

Підвищена небезпека в розумінні даної статті є об'єктивною категорією, не пов'язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності. Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об'єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій. Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності.

ЦК України відносить до джерел підвищеної небезпеки, зокрема, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід, використання, зберігання хімічних та радіоактивних речовин тощо. Однак перелік видів діяльності, які створюють підвищену небезпеку, не є вичерпним. Питання про те, чи є та чи інша діяльність джерелом підвищеної небезпеки, повинне вирішуватися судом у кожному конкретному випадку.

Суд враховує, що відповідачу належить собака, яку останній характеризує як велику, сильну тварину, яка за лічені хвилини «обирає яловичу голову» та те, що існує більша вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності, а сам собака має такі властивості, які обумовлюють неможливість повного контролю за ним з боку людини. Тому суд вважає діяльність відповідача, пов'язану з утриманням вказаної собаки - джерелом підвищеної небезпеки, відповідно, до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1187 ЦК України.

Згідно п. 4 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затвердженої Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства УРСР, Міністерства охорони здоров'я УРСР від 17.06.1980 року (далі - Правил), яке є чинним в Україні, без повідків і намордників дозволяється тримати: собак при отарах і гуртах тварин, при оперативному використанні спеціальними організаціями, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на учбово-дресирувальних площадках.

Пунктом 7 вказаних Правил власникам собак і котів дозволяється: а) виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов'язковим забезпеченням безпеки людей) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку; б) перевозити собак і котів усіма видами громадського транспорту з додержанням правил, діючих на даному виді транспорту, при обов'язковому забезпеченні безпеки людей; в) вигулювати собак на пустирях, задніх дворах і в інших місцях, спеціально відведених для цієї мети житлово-комунальними організаціями або виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів.

Позивачем порушено п. 4, 7 Правил, оскільки його собака був без повідка та без намордника на вулиці.

Перед судом доведено, що позивачу завдано тілесних ушкоджень саме в наслідок нападу собаки відповідача, що зокрема підтверджується копією постанови від 20.08.2015 року у справі № 362/6090/15-п, запереченнями відповідача на позов (викладеними на 1-му аркуші заперечень), копією висновку по матеріалам перевірки від 14.07.2015 року, актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 294 від 07.07.2015 року, довідки № 120 про тимчасову непрацездатність особи рядового та начальницького складу звільнення від службових обов'язків, фотокартками, які містяться в матеріалах справи.

Щодо тверджень відповідача, що тілесні ушкодження були заподіяно в іншому населеному пункті, як зазначено в акті судово-медичного дослідження (обстеження) № 294 від 07.07.2015 року, то вказані твердження судом відхиляються, оскільки метою вказаного дослідження є оцінка характеру тілесних ушкоджень і до компетенції експерта не належить питання визначення населеного пункту, де було заподіяно такі ушкодження.

Також суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_3, оскільки остання є дружиною відповідача, звинуватила позивача в судовому засіданні в брехні, ще до початку надання пояснень, веде з відповідачем спільне господарство, під час допиту себе, як свідка, підказувала відповідачу які саме питання останній має задати їй, а її свідчення суперечать іншим матеріалам справи.

Щодо розміру шкоди, то позивачем не доведено перед судом її розмір, оскільки як зазначила позивач у неї не збереглися призначення лікаря, згідно яких остання придбавала ліки. Надані суду копії товарних чеків, не підтверджують ті факти, що саме ці ліки були необхідні і достатні для лікування саме отриманих позивачем ушкоджень саме від собаки відповідача та не були використані для лікування інших ушкоджень чи накопичення ліків позивачем.

Крім того перед судом позивачем не доведено розмір заподіяння позивачу шкоди за псування одягу собакою відповідача, оскільки жодних доказів на підтвердження розміру вказаної шкоди суду не надано.

Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 1383,57 грн. є необґрунтованими та матеріалами справи не підтверджується, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки .

Вказаною нормою передбачено спеціальний делікт, який характеризується наявністю таких елементів, як протиправна поведінка, настання шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів, у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Як вже судом встановлено, діяльність відповідача, пов'язана з утриманням вказаної собаки, є джерелом підвищеної небезпеки. Саме собакою відповідача відповідачу завдано тілесні ушкодження.

Позивачем доведено перед судом, що внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв'язку з нанесеннями їй тілесними ушкодженнями. Моральна шкода полягає у страху за своє життя та життя свого питомця, який позивач пережила під час нападу собаки відповідача; у страху, що розвинувся у позивача, перед іншими чужими собаками, які зустрічаються позивачу; у труднощах щодо необхідності зміни звичного маршруту до зупинки громадського транспорту; у перенесених стражданнях фізичного характеру; у необхідності змінити свої звички, ритм життя, та зазнавати складнощів у прояві уваги до свого домашнього улюбленця. Також суд враховує вимоги розумності і справедливості, і вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача в найкоротший термін побудувати на території його подвір'я вольєр для належного утримання собаки задоволенню не підлягають, оскільки законом не передбачено такого способу захисту права позивача.

На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 60, 61, 74, 88, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає АДРЕСА_1, місце реєстрації АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмирі 3000.00 грн., судові витрати в розмірі 243,60 грн., що складає разом 3243,60 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя