АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5185/16 Справа № 175/1384/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Дніпропетровського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції, зацікавлена особа ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року заявник звернувся до суду із даною скаргою, посилаючись на те, що старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції незаконно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Тому ОСОБА_2 просив суд визнати постанову державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_4 від 11 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження неправомірною та зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби виконати рішення суду; визнати неправомірною бездіяльність працівників ВДВС щодо невиконання рішення суду від 18 липня 1991 року та ухвали суду від 10 листопада 2011 року щодо усунення перешкод, які чинить боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_3

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року визнано постанову державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_4 від 11 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №34329667 неправомірною та скасовано її.

В апеляційній скарзі Дніпропетровський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування вказаної ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і змісту скарги, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на примусовому виконанні у відділі Державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-323 виданого 18 липня 1991 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користування земельною ділянкою за адресою: м. Підгородне, вул. Севастопольська, 21, межі якої визначені рішенням Підгородненської міської ради від 27 жовтня 1989 року №198, що підтверджується рішенням Підгородненської міської ради народних депутатів (шоста сесія XXI скликання) від 19 лютого 1991 року.

Державним виконавцем в межах вищевказаного виконавчого провадження було проведено певні виконавчі дії передбачені ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», щодо зобов'язання боржника не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою за адресою: м. Підгородне, вул. Севастопольська, 21, але вимоги стягувача задоволені не були, про що свідчили численні скарги. Тому державний виконавець, керуючись п. 8 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» до Дніпропетровського районного суду направив заяву про зміну порядку чи способу виконання рішення, де просив суд змінити порядок та спосіб виконання рішення.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2011 року змінено спосіб виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області віл 18 липня 1991 року у цивільній справі №2-323/1991 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, у частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а саме знести приналежну ОСОБА_3 огорожу, що розташована на земельній ділянці по вулиці Севастопольській, 21 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, межі якої визначені рішенням Підгородненської міської ради від 27 жовтня 1989 року №198, що підтверджується рішенням Підгородненської міської ради народних депутатів (шоста сесія ХХІ скликання) від 19 лютого 1991 року.

Місцевим судом обґрунтовано встановлено, що для належного виконання (визначення меж) вищевказаного рішення суду державним виконавцем було призначено землевпорядника Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Згідно висновку землевпорядника встановити точні розміри спірних ділянок не вдавалося можливим, так як у вищевказаного спеціаліста були відсутні вимірювальні прилади, а при виконанні ухвали суду, щодо зносу огорожі необхідно було чітке розуміння меж.

Спеціалістами ДП «Дніпропетровського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою» було складено акт щодо відсутності огорожі на земельній ділянці № 21 по вул. Севастопольській в м. Підгородне, належної ОСОБА_3 Згідно висновку, складеного спеціалістом Інституту землеустрою та плану земельної ділянки, виконаного за результатами кадастрової зйомки, площа та розміри земельної ділянки, показані на плані, відповідають державному акту ОСОБА_3

Дійшовши висновку що огорожа, яка перебуває на межі земельних ділянок №21 та №23 по вул. Севастопольський у м. Підгородне, належить ОСОБА_2, - державний виконавець виніс оспорювану постановою від 11 березня 2016 року, якою закінчено виконавче провадження з примусового виконання дублікату виконавчого листа №2-323, виданого 14.05.2010 року Дніпропетровським районний судом Дніпропетровської області, яким зобовязано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою за адресою вул. Севастопольська, 21 у м. Підгородне, межі якої визначені рішенням Підгородненської міської ради від 27 жовтня 1989 року №198, що підтверджується рішенням Підгородненської міської ради народних депутатів (шоста сесія XXI скликання) від 19 лютого 1991 року.

Згідно пояснень заінтересованої особи ОСОБА_3 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, виявлена держвиконавцем під час вчинення виконавчих дій огорожа належить йому, ОСОБА_3, але скаржник ОСОБА_2 заявив, що саме він є власником даної огорожі, що спричинило винесення держвиконавцем оскаржуваної постанови. Викладене стверджується журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Отже, з наведеного вбачається, що висновок держвиконавця про приналежність ОСОБА_2 огорожі, виявленої під час вчинення виконавчих дій, ґрунтується на припущенні та не визнається ОСОБА_3, що свідчить про безпідставність оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, якими є зокрема видані судами виконавчі листи.

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку, що державний виконавець не мав достатніх підстав для закінчення виконавчого провадження.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильність чи незаконність оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу, що, згідно копії актового запису про смерть, яка долучена до матеріалів справи, ОСОБА_2 помер 26.06.2016 року. Однак, виходячи з положень ст. 310 ЦПК України, - колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою, тому скасуванню в апеляційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відхилити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді