справа № 336/9202/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 16 березня 2016 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, за яким зазначив, що з 01.07.2014 року він був призначений в Шевченківське територіальне відділення на посаду провідного інженера дільниці утримання інженерних мереж.

Відповідно до наказу МКП «ОСНОВАНІЄ» № 1- про припинення трудового договору (контракту) від 30.11.2015 року позивача було звільнено за ст. 40, п. 1 КЗпП України за скороченням штату на підставі згоди профспілкового комітету (протокол № 21 від 11.11.2015 року).

На дату звільнення ОСОБА_1 був членом профспілкового комітету Первинної профспілкової організації МКП «ОСНОВАНІЄ», обраним на зборах трудового колективу у березні 2015 року. Вважає, що звільнення його на підставі згоди профспілкового комітету за п.1 ст.40 КЗпП України є незаконним

На підставі викладеного позивач просить суд визнати звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України незаконним, скасувати наказ про звільнення № 1- від 30.11.2015 року та поновити ОСОБА_1 на роботі у міському комунальному підприємстві «ОСНОВАНІЄ» на посаді провідного інженера дільниці утримання інженерних мереж Шевченківського територіального відділення з управління житловим фондом МКП «Основаніє»; стягнути з міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19279,22 гривень.

В судовому засіданні позивач та його представник наполягли на заявленому позові за вищевказаними підставами, а представник відповідача заперечив на заявлені позовні вимоги, вказуючи на законність звільнення позивача.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

Так, 01.07.2014 року згідно наказу по підприємству позивач був переведений в Шевченківське територіальне відділення МКП «ОСНОВАНІЄ» на посаду провідного інженера дільниці утримання інженерних мереж, про що вбачається із трудової книжки ОСОБА_1

Відповідно до наказу МКП «ОСНОВАНІЄ» №1- про припинення трудового договору (контракту) від 30.11.2015 року позивача було звільнено за ст. 40, п.1 КЗпП України за скороченням штату на підставі згоди профспілкового комітету (протокол № 21 від 11.11.2015 року).

За статтями 11, 27 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи на позов, представник відповідача, наполягав на законності звільнення позивача, посилаючись на те, що позивач був членом цехового комітету Шевченківського територіального відділення МКП «ОСНОВАНІЄ» і його звільнення відбулося на підставі погодження первинної профспілкової організації (ППО) МКП «ОСНОВАНІЄ», оформленого протоколом № 21 від 11.11.2015 року.

Однак твердження відповідача спростовуються матеріалами справи.

На МКП «ОСНОВАНІЄ» діє первинна профспілкова організація МКП «ОСНОВАНІЄ», яка є організаційною ланкою професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України та прийнята на профспілковий облік Запорізькою обласною організацією профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення, що підтверджується свідоцтвом про належність до професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України № 8-120 та постановою президіуму Запорізької обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення №16 від 05.07.2013 року про прийняття на облік первинної профспілкової організації МКП «ОСНОВАНІЄ».

Представник відповідача та допитаний в якості свідка голова профспілкового комітету МКП «ОСНОВАНІЄ» ОСОБА_2 стверджували, що ОСОБА_1 був членом цехкому Шевченківського територіального управління ППО МКП «ОСНОВАНІЄ» і вищий виборний орган для цехкому Шевченківського територіального управління є саме ППО МКП «ОСНОВАНІЄ», яка і надала згоду на звільнення ОСОБА_1, що оформлено протоколом № 21 від 11.11.2015 року, тому збоку відповідача не було порушень процедури звільнення ОСОБА_1, як члена цехкому Шевченківського територіального управління ППО МКП «ОСНОВАНІЄ», оскільки цехком Шевченківського територіального управління ППО МКП «ОСНОВАНІЄ» надав попередню згоду на звільнення ОСОБА_1 протоколом №4 від 04.11.2015 року.

Проте суд критично ставиться до пояснень про те, що ОСОБА_1 був членом саме цехкому Шевченківського територіального управління ППО МКП «ОСНОВАНІЄ».

Так, відповідач не надав суду доказів того, що цеховий комітет Шевченківського територіального управління МКП «ОСНОВАНІЄ» наділений повноваженнями щодо вирішення питання звільнення з роботи члена профспілки, а, тим паче, члена виборного органу профспілки МКП. В судовому засіданні голова профспілкового комітету ППО МКП «ОСНОВАНІЄ» ОСОБА_2 пояснив, що всі цехкоми працюють виключно за Статутом професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2000 року за №1318, інших положень про цехові комітети ППО МКП «ОСНОВАНІЄ» немає.

Судом встановлено, що позивач на дату звільнення був членом профспілкового виборного комітету ППО МКП «ОСНОВАНІЄ», а не цехкому Шевченківського територіального управління ППО МКП «ОСНОВАНІЄ», про що достовірно слідує із наданого протоколу конференції ППО МКП «ОСНОВАНІЄ» від 20.03.2015 року.

Частиною 1, ст. 40 КЗпП передбачене розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового трудового договору до закінчення строку його чинності з ініціативи власника або уповноваженого органу при змінах в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Статтею 252 КЗпП України та ч.3, ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються із дотриманням загальних норм.

Крім того, згідно із розясненнями, наданими у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 6 листопада 1992 року, у тих випадках, коли крім додержання загальних вимог щодо порядку звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з чинним законодавством на звільнення певних категорій працівників (наприклад, неповнолітніх, працівників, обраних до складу народних депутатів, профспілкових органів, ради (правління) підприємства, ради трудового колективу) необхідна також згода відповідного органу, вона має бути і в тому випадку, коли за ст. 43-1 КЗпП України допускається звільнення без згоди профспілкового органу підприємства, установи, організації (крім ліквідації). Якщо за положеннями чинного законодавства у цих випадках згода відповідного органу має бути попередньою, суд бере до уваги лише таку згоду, оскільки іншого законом не передбачено.

Таким чином, ст. 43 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» умову надання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на розірвання трудового договору з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, визначають обов'язковою.

Отже, системний аналіз указаних норм закону дозволяє зробити висновок, що попередня згода чи незгода на звільнення працівника, який є членом профспілкової організації, з боку профспілкової організації є засобом захисту прав працівника, і це право на захист не може бути обмежено.

Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2012 року по справі №6-11461св12, постанові Верховного Суду України від 25.03.2014 року у справі № 21-44а14, постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 року по справі № 21-319а13.

Матеріалами справи та поясненнями голови профспілкового комітету ППО МКП «ОСНОВАНІЄ» ОСОБА_2 зясовано, що за попередньою згодою вищого виборного органу вказаної профспілкової організації на звільнення члена виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації МКП «ОСНОВАНІЄ» ОСОБА_1 із займаної посади не зверталися.

Голова профспілкового комітету ППО МКП «ОСНОВАНІЄ» ОСОБА_2 пояснив, що на дату звільнення позивача, його повноваження, як члена виборного органу первинної профспілкової організації МКП «ОСНОВАНІЄ» не припинилися, питання про дострокове припинення повноважень члена виборного органу ППО МКП «ОСНОВАНІЄ» ОСОБА_1 не розглядалося.

Частиною 4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення терміну, на який він обирався, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законодавством передбачена можливість звільнення з роботи чи зі служби. Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у звязку з неналежним виконанням своїх обовязків або за власним бажанням, за винятком випадків, коли це обумовлено станом здоровя.

Таким чином, стороною відповідача суду не було надано належних, допустимих та переконливих доказів того, що звільнення позивача відбулося у відповідності з дотриманням норм чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За положеннями ч.. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з п. 2,3,5,8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно з якими середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

В зв'язку з викладеним, МКП «ОСНОВАНІЄ», як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримавши із нього при виплаті прибутковий податок з доходів фізичних осіб та єдиний страховий внесок, а тому вимога про стягнення матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню.

Згідно довідки №1645 від 05.01.2016 року середньоденна заробітна плата позивача складає 260,53 грн.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача, складає 19279,22 грн. (10942,22 грн.(фактична заробітна плата за останні два місяці роботи)/42 дні(кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи)=260,53 грн.(розмір середньоденної заробітної плат, згідно довідки )х 74 робочих дні (кількість днів вимушеного прогулу з дати звільнення 30.11.2015 року по дату винесення рішення 16.03.2016 року)=19279,22 грн.).

Отже, вказана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі у розмірі 19272,22 грн.

Суд, допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В останньому календарному місяці лютому 2016 року - був 21 робочий день. Відтак, сума, яка підлягає виплаті позивачеві становить 260,53 грн. (розмір середньоденної заробітної плат, згідно довідки ) х 21 робочий день (лютий 2016)=5471,13 гривень. Визначена сума має бути виплачена на користь позивача за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обовязкових платежів.

В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати в загальному розмірі судового збору за подання позову з майновими та немайновими вимогами 1102,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись cт. 43 Конституції України, ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст.ст. 3,10,11,57,60, 212-215,218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 42, 47, 116, 233, 235, 237-1 Кодексу Законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, Постановою Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, Порядком розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» № 1- від 30.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного інженера дільниці утримання інженерних мереж Шевченківського територіального відділення з управління житловим фондом міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ».

Стягнути з міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19279,22 гривень.

Стягнути з міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» на користь державного бюджету Шевченківського району м. Запоріжжя судовий збір в сумі 1102,40 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 5471,13 гривень.

Визначена сума середнього заробітку підлягає стягненню на користь позивача за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В. Зарютін