УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.16 р. м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Бойко С.Л., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності на праві власності квартири, заінтересовані особи Центр надання адміністративних послуг Лисичанської міської ради, ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заявник звернулась до суду із заявою встановлення факту належності на праві власності квартири, в якій зазначила, що 18.11.2015 року померла її мати - ОСОБА_3.

31.08.2016 року вона звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_4 для отримання свідоцтва про спадщину за її померлою матір'ю. Приватний нотаріус зробивши запит до Лисичанського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» про належність нерухомого майна отримала відповідь у вигляді довідки про те, що за архівними даними Лисичанського комунального підприємства «БТІ» станом 01.01.2013 р. право власності на 16/50 часток житлового будинку № 4 по вул. П. Сєверова (Крупська) в м. Лисичанська зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності видане 14.10.1996 р., посвідчене державним нотаріусом ОСОБА_5

На підставі цієї довідки приватний нотаріус видав їй свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстр № 23/2016 від 32.08.2016 р., бланк № НВА 149546.

Після отримання свідоцтва вона звернулася до центру надання адміністративних послуг, для того щоб скористатись своїм правом щодо розпорядження належним їй майном та вчинити певні дії, а саме прописати свою доньку ОСОБА_6, але отримала зауваження під час подання документів та фактичну відмову у вчиненні будь-яких дій,' оскільки в документах підтверджуючих право власності на майно, невірно вказана адреса.

У зв'язку із цим, що їй за наявними питаннями та отриманим консультаціям фахівців стало відомо про те, що у первинному документі, а саме свідоцтві про право власності ААА № 438711, яке було видане приватним нотаріусом ОСОБА_7, ОСОБА_3 вказано невірну адресу, без зазначення номера квартири у житловому будинку, хоча у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду чітко вказано, що 16/50 часток належать ОСОБА_3 за адресою: м. Лисичанськ вул. П.Северова (Крупська) кв. 4 в будинку № 4, у зв'язку із чим у неї виникла необхідність встановлення юридичного факту належності на праві власності квартири.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, вона вимушена звернутись із відповідною заявою до суду, оскільки у неї виникла необхідність встановлення юридичного факту, що 16/50 часток будинку 4 розташованого по вул. П.Сєверова (Крупська), є квартирою № 4 з метою здійснення державної реєстрації місця проживання ОСОБА_2, за адресою: м. Лисичанськ, вул. П.Сєверова (Крупська) АДРЕСА_1.

Заявник зазначає, що всі документи, які підтверджують первинний розподіл квартир у житловому будинку за адресою: м. Лисичанськ вул. П. Сєверова (Крупська) № 4 знаходяться у Лисичанському комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації».

Додатково Заявник зазначає, що у відповідності із абз. 1 та 4 ст, 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності* Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 150 Житлового Кодексу громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією квартирою на власний розсуд.

У відповідності зч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Наведеної нормою кореспондується також і ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність", якою передбачено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Таким чином, єдиною можливістю відновити її порушене конституційне право на вільне користування своєю власністю (ст. 41 Конституції України) є покладення на Відповідачів обов'язку усунути перешкоди в користуванні даним майном.

Просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити той факт, що 16/50 часток будинку 4 розташованого по вул. П.Сєверова (Крупська), є квартирою № 4.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Відповідно до п.1.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не повязується з наступним вирішенням про право.

З огляду на це, вбачається, що процесуальний закон передбачає умови, за яких в окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема: факти, що підлягають установленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Заявник у своїй заяві зазначає, що єдиною можливістю відновити її порушене конституційне право на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідачів обовязку усунути перешкоди в користуванні даним майном. Таким чином, із даної зави про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої в порядку окремого провадження вбачається спір про цивільне право, яке відноситься до юрисдикції суду.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту.

При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право.

Головною відмінністю окремого провадження від інших процесуально правових інститутів захисту порушеного права є відсутність спору про право, адже суд лише засвідчує наявність факту, а не вирішує спірні відносини, оскільки особа, яка має будь-яке право, не може його здійснити через те, що факти, які це право підтверджують, не є очевидними і потребують перевірки та підтвердження відповідними доказами.

Матеріали, що надійшли до суду разом з заявою, свідчать про наявність спору про право, що є підставою для відмови в прийнятті даної заяви в порядку окремого провадження.

Відповідно до ч.4 ст. 256 ЦПК, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Оскільки із заяви вбачається спір про право, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі.

Разом з тим, якщо особі відмовлено у прийнятті заяви із наведених підстав, то це не позбавляє його права звернутися до суду в контексті Конвенції про захист прав і основних свобод людини, оскільки за цією особою зберігається право порушити в суді справу за позовною заявою.

Відмова суду у прийнятті заяви про провадження не може вважатися порушенням права на справедливий судовий захист, як це передбачено ст. 55 Конституції України та статей Конвенції про захист прав і основних свобод людини, оскільки громадянин не позбавляє права особисто захищати свої права в судах нашої держави.

На підставі викладеного, керуючись конвенцією про захист прав і основних свобод людини, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст. ст. 3,121,210,235,293 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И Л А:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі про встановлення факту належності на праві власності квартири, заінтересовані особи Центр надання адміністративних послуг Лисичанської міської ради, ОСОБА_2.

Розяснити ОСОБА_1 право на звернення з тією самою вимогою до суду в порядку позовного провадження.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності на праві власності квартири, заінтересовані особи Центр надання адміністративних послуг Лисичанської міської ради, ОСОБА_2, повернути заявниці.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Лисичанській міський суд Луганської області шляхом подачі протягом 5-ти днів апеляційної скарги з дня отримання копії ухвали.

Суддя

Лисичанського міського суду ОСОБА_8