Справа № 461/6547/15 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/5230/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.,

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла (ЛМКП) «Айсберг» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ЛМКП «Айсберг» про стягнення заробітку, -

в с т а н о в и л а:

10 червня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. З урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом, просила стягнути з відповідача середній заробіток з 2 березня по 4 квітня 2016 року в розмірі 861 грн. та за період затримки розрахунку при звільненні за квітень і травень 2016 року в сумі 2 583 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала двірником. Порушень трудової дисципліни не допускала. Наказом № 23-к від 14 травня 2015 року її незаконно звільнено за прогул з 14 травня 2015 року під час непрацездатності. Після звернення з позовом до суду відповідач поновив її на роботі своїм наказом від 2 березня 2016 року, який доведено до її відома 4 квітня 2016 року. Вважає, що роботодавець повинен був сплатити їй заробіток до 4 квітня 2016 року, однак цього заробітку він не виплатив. Просить також стягнути середній заробіток за квітень і травень 2016 року.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 17 червня 2016 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача 2 583 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за квітень, травень 2016 року та судовий збір в розмірі 551,20 грн. - в дохід держави.

Рішення оскаржив відповідач, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповно зясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що з 2 березня 2016 року позивачеві було відомо про наказ щодо поновлення її на роботі. Заробіток за вимущений прогул їй було перераховано 31 березня 2016 року - після розблокуванняч зарплатної картки. Стверджує, що 31 березня 2016 року позивач відмовилась надати трудову книжку для проведення запису про поновлення її на роботі.

Позивач і її представник проти доводів апеляційної скарги заперечили, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.11, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що позивач з 4 травня 2000 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем та працювала двірником ( а.с.6 зворот).

Наказом № 23-к від 14 травня 2015 року позивача звільнено за прогул без поважних причин з вказівкою бухгалтерії провести повний розрахунок (а.с.4). 10 червня 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до суду про поновлення її на роботі та виплату заробітку за час вимушеного прогулу.

Наказом № 9-к від 2 березня 2016 року відповідач поновив ОСОБА_3 на посаді двірника з дати звільнення (7 травня 2015 року) з вказівкою бухгалтерії нарахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.62). Відповідач не надав доказів про ознайомлення ОСОБА_3 із наказом про поновлення на роботі. Позивач визнає, що з таким ознайомлена 4 квітня 2016 року, цього дня вона звільнена з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.69). 8 квітня 2016 року позивач зменшила позовні вимоги (а.с.68) та просила стягнути в її користь середній заробіток з 2 березня по 4 квітня 2016 року.

З відомості розподілу заробітної плати, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що 31 березня 2016 року на картковий рахунок ОСОБА_3 надійшли кошти в сумі 8 009,29 грн. (а.с.214). Сторони не заперечують, що зазначена сума відповідає середньому заробітку за час вимушеного прогулу до 2 березня 2016 року, нарахована згідно наказу №9-к. 5 квітня 2016 року відповідач перерахував на картку позивача 26,44 грн. заробітної плати за 4 квітня 2016 року - день звільнення (а.с.215).

Колегія суддів прийшла до висновку, що до 4 квітня 2016 року позивач не ознайомлена з наказом про звільнення від 2 березня 2016 року, до цього дня з нею не був проведений остаточний розрахунок при звільненні згідно вказаного наказу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що середній заробіток позивача ОСОБА_3 за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за квітень, травень 2016 року становить 2 583 грн., виходячи із наступного розрахунку: 861 х 2 = 1722 грн. х 2 = 2 583 грн.

З такими висновками суду погодитися не можна в повній мірі.

Колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для стягнення в користь позивача заробітку за квітень і травень 2016 року відсутні. Однак, відповідач, видавши наказ 2 березня 2016 року про звільнення позивача, в цей день і наступний не провів з нею розрахунок, із зазначеним наказом ознайомив ОСОБА_3 4 квітня 2016 року. На цій обставині наполягає позивач і дії відповідача свідчать про те, що він з цим погоджується, оскільки 5 квітня 2016 року перерахував на картку ОСОБА_3 заробіток за 4 квітня 2016 року. Відтак, у період 2 березня - 4 квітня 2016 року відповідач допустив затримку розрахунку звільненої ОСОБА_3

Виходячи з вимог трудового законодавства, за період затримки розрахунку при звільнення працівника роботодавець повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки. Виходячи із розміру заробітку позивача, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами та доповненнями), в користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 789 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Колегія суддів вважає встановленою наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині суми середнього заробітку за час затримки розрахунку із зменшенням суми стягнення із відповідача в користь позивача до 789 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 174 грн.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 червня 2016 року змінити.

Зменшити суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» на користь ОСОБА_3 до 789 ( сімсот вісімдесят девять) грн.

Зменшити суму судового збору до 174 (сто сімдесят чотири) грн., який належить стягнути з Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» в дохід держави.

Рішенняапеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: