Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13.01.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Шепетко І. О., при секретарі судового засідання Терпай С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 15.05.1993 року між позивачем ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Виконкомом Великодобронської сільської ради народних депутатів.

Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні характери, різні погляди на сімейне життя, втратили один до одного почуття поваги та любові, що стало причиною частих сварок, непорозумінь, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, суперечить інтересам позивача. Спільного господарства та побуту ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не ведуть, вже вісім років проживають окремо.

Позивач ОСОБА_1 не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, проте, як вбачається з матеріалів справи, подала до суду заяву від 13.01.2016 року, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вбачається, що повістку про виклик до суду від 14.12.2015 року було надіслано позивачу, але до суду повернувся конверт 22.12.2015 року з поштовою відміткою «повернуто за закінченням терміну зберігання». Заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, 15.05.1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Виконкомом Великодобронської сільської ради народних депутатів, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 6, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1, виданим 15.05.1993 року.

Шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинилися вісім років тому. Спільного господарства подружжя не веде, сторони не мають спільного бюджету, не бажають зберегти сім'ю, не вчиняють жодних дій для її збереження, проживають окремо. Фактично сім'ї не існує і зберегти її немає можливості.

Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню.

Керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 212, 214, 215, 224-228, 231, 233 ЦПК України, ст.ст. 24, 55, 56, 104, 105, 109, 110, 112, 141 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Виконкомом Великодобронської сільської ради народних депутатів, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 6, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1, виданим 15.05.1993 року, - розірвати.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного І.О. Шепетко