Справа № 462/3274/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/4897/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта - ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3,

третіх осіб: ОСОБА_4 і ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, з участю третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення- задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з будинку №11А на вулиці Лісній Бічній у м. Львові Рудно без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання судових рішень.

Рішення суду оскаржив відповідач - ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт, зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що позивач та треті осіби на протязі кількох останніх років систематично вчиняються побої, здійснюється психологічний тиск, останні зневажливо відносяться та ображають, спричиняють йому фізичний біль з метою позбавлення місця постійного проживання на ґрунті особистих неприязних відносин. Одним з яскравих прикладів такого відношення є нанесення ножового поранення руки позивачем ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_2. Зазначає, що без причини неодноразово викликали працівників Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні, провокуючи таким чином відповідача на загострення конфлікту. За наполяганням та під тиском позивача та третіх осіб, був на тривалий термін поміщений на обстеження до Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні, однак жодних відхилень у психічному стані здоровя відповідача виявлено не було. Не зважаючи на це, позивач та треті особи кожні кілька місяців під тиском примушували проходити таке обстеження. Вважає, що суд першої інстанції керувався лише деякими нормами ст. 116 ЖК України, однак не оцінював їх у сукупності. Зазначає, що ст. 116 ЖК України визначено, що виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення можливе лише за вичерпного переліку підстав, а саме: «Якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним. систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.» Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2до задоволенні не підлягає із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 належить на праві приватної власності будинок №11а на вул. Лісній-Бічній у м. Львові-Рудно. /а. с. 7/

Також встановлено, що на момент звернення ОСОБА_6 до суду з позовом, в будинку №11а на вул. Лісній-Бічній у м. Львові-Рудно зареєстровані та проживають наступні особи: ОСОБА_3 власник, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_4 чоловік власниці, ОСОБА_5 невістка, ОСОБА_7 внук та ОСОБА_8 внучка.

ОСОБА_2 являється сином ОСОБА_3

Згідно захисного припису від 02 квітня 2013 року ОСОБА_2 систематично наносив ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 побої, що завдали фізичного болю, діяв на психіку шляхом словесних образ та погроз, переслідував, ображав з використанням лайливих слів та криків, що робить нестерпним їх життя. /а.с. 16/

У відповідності до листів Залізничного районного відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області №16/14-8097 від 23 липня 2012 року, №16/14-1032, №16/14-12995 від 09 грудня 2013 року, №16/14-9334 від 29 липня 2015 року, №16/14-9525 від 04 серпня 2015 року, №16/14-9923 від 14.08.2015 року, висновку експерта №1277 від 24 липня 2014 року, ОСОБА_2 постійно вчиняє насильство в сімї, завдає побої, зловживає алкогольними напоями. /а.с. 14, 15, 17-19, 41- 43/.

Згідно захисного припису від 07 серпня 2015 року ОСОБА_2 вчиняє умисні дії, психологічного та економічного спрямування (насильства в сім"ї), що виражалося в тому, що він влаштовує сварку зі своїм батьком ОСОБА_4 та своєю матірю ОСОБА_3 під час якої ображав їх нецензурними словами та словесно погрожував фізичною розправою. Після отримання раніше офіційного попередження про неприпустимість їх вчинення, 09.09.2014р. о 12:00 год., 09.07.2015р. о 10:30 год. та 16.07.2015р. о 21:41 год. ОСОБА_2 вчинив сімейний скандал відносно свого батька ОСОБА_4 та своєї матері ОСОБА_3 під час якого висловлювався в їх сторону нецензурними словами чим чинив психологічний тиск.

Згідно листа Залізничного відділу поліції ГУНП у Л/о №4424/38/01-16 від 07 квітня 2016 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на обліку в залізничному ВП ГУНП у Львівській області, як сімейний насильник з 25.04.2015 року.

Згадані обставини також підтверджені висновками Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області. /а.с. 62-100./

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив х тих обставин, що відповідач ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття, проживання з ним в будинку №11а на вул. Бічній-Лісній у м. Львів-Рудно, а вжиті заходи запобігання і громадського впливу являються безрезультатними, оскільки останній неодноразово вчиняє насильство в сімї.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується в повній мірі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Беручи до увагу встановлені обставини, наявні в матеріалах справи листи Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області,Залізничного відділу поліції ГУНП у Львівській області, захисні приписи, а також висновки за результатами проведеної перевірки Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області стосовно дій ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи містять належну кількість доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття, вчиняє насильство в сімї, в зв'язку з чим проживання з ним в будинку №11а на вул. Бічній-Лісній у м. Львів-Рудно є неможливим, а заходи запобігання і громадського впливу являються безрезультатними та про порушення відповідачем прав позивача як власника житлового будинку, в зв'язку з чим суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з будинку №11а на вул. Лісній-Бічній у м. Львів-Рудно без надання іншого житлового приміщення на підставі ст. 116 ЖК України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують та не є такими з підстав яких можна скасувати законне рішення, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити та рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_9