Номер провадження: 22-ц/785/3546/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника позивача ТДВ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» - ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, товариства з додатковою відповідальністю «Ізмаїльська райсільгосптехніка» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_6, товариства з додатковою відповідальністю «Ізмаїльська райсільгосптехніка» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення вартості двох водонапірних веж,-

В С Т А Н О В И Л А:

08 листопада 2009 року ОСОБА_6 та ТДВ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» звернулись до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення вартості двох водонапірних веж.

12 серпня 2014 року позивачі змінили позовні вимоги, а у подальшому уточнили їх.

Вимоги своєї позовної заяви вони мотивували тим, що 31 липня 1995 року наказом представництва Фонду державного майна в Ізмаїльському районі Одеської області було створено ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка».

24 квітня 1997 року представництво Фонду державного майна в Ізмаїльському районі Одеської області передало ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» майно з 366 найменувань, в тому числі вежу Рожновського, водонапірну вежу, відкриту автостоянку для автомобілів, площадку, паркан-огорожу.

16 квітня 2004 року Сафянською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області було видано ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» свідоцтво про право власності на 258/875 частин майнового комплексу по вул. Чапаєва, 14 в с.Сафяни, в тому числі на надвірні споруди №1-№9, які були зареєстровані за ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка».

На підставі договору купівлі-продажу частини нежилих будівель від 24 грудня 2003 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 купили у ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» в рівних частках 21/125 частину нежилих будівель по вул. Чапаєва, 14 в с.Сафяни Ізмаїльського району Одеської області за 160 765 гривень.

Однак, на думку позивачів, на даний час у незаконному володінні ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебуває майно, що належить ТДВ «Ізмаїльська райсільгосптехніка», а тому воно звернулось до суду із даним позовом та просило його задовольнити в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_7С позовні вимоги не визнав та пояснив, що він на законних підставах придбав належну йому частку у 2003 році, а вежі Рожновського зруйнувалися самі по собі. Відповідачка ОСОБА_9 позовні вимоги також не визнала, просила в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позивачами не було доведено, що дані споруди належали їм на праві власності, а тому вони й не можуть їх витребувати з чужого незаконного володіння. Дані споруди знаходяться на земельній ділянці, яка була передана відповідачам в користування відповідно до договору оренди, укладеного ще в 2004 році за відома позивачів, оскільки з ними були узгоджені межі орендованої земельної ділянки, а отже при зверненні до суду позивачами пропущено строк позовної давності. До руйнування водонапірних веж його довіритель не має ніякого відношення.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ТДВ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» просять скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної сторони по справі не зявились, хоча про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи та їх доступі до апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повній мірі не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Судом першої інстанції встановлено, на підставі договору купівлі продажу частини нежилих будівель від 24 грудня 2003 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 купили у ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» в рівних частинах 21/125 частину нежилих будівель по вул.Чапаєва, 14 в с.Сафяни Ізмаїльського району Одеської області.

Рішенням Сафянської сільської ради №334 від 10 серпня 2004 року встановлено, що 16 серпня 2004 року між Сафянською сільською радою та приватними підприємцями ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договори оренди земельної ділянки та передано в оренду по 1,533 га. земельної ділянки по вул.Чапаєва, 14 в с.Сафяни Ізмаїльського району Одеської області кожному.

На момент предявлення позову до суду, власниками майнового комплексу були: ОСОБА_6 140/175 частини, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 21/125 частини та ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» - 28/875 частин. За весь час зміни власників, розподіл майна в натурі не здійснювався.

Майно, яке просять витребувати позивачі, знаходиться на території земельних ділянок, які перебувають у користуванні відповідачів.

У звязку із тим, що поділу обєктів нерухомості між співвласниками не проводилось, та на підставі того, що позивачами не було доведено належними та допустимими доказами, що їм на праві власності належали спірні споруди, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, які заявлено без належних правових підстав, а тому на думку суду такий позов не грунтується на законі.

При цьому, ухвалюючи рішення, місцевий суд не прийняв до уваги тих обставин, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Нормою ч. 3 статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч. 3 статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції за власною ініціативою не міг застосувати позовну давність так як в матеріалах справи відсутня заява про застосування строків позовної давності, яка подається до винесення місцевим судом рішення, згідно вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Крім того, позивачами не доведено законності підстав заявленого позову, тому відмовляючи у задоволенні позовних вимог по суті спору, суд першої інстанції не повинен був застосовувати наслідки пропуску строку позовної давності.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з вищенаведених підстав викладених у мотивувальній частині рішення.

Керуючись ст.ст. 303, п.2, 3 ч.1 ст.307, п.п. 3,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314,316,317,319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, товариства з додатковою відповідальністю «Ізмаїльська райсільгосптехніка» задовольнити частково, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 лютого 2016 року змінити.

У позові ОСОБА_6, товариства з додатковою відповідальністю «Ізмаїльська райсільгосптехніка» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення вартості двох водонапірних веж відмовити з підстав викладених у мотивувальній частині рішення.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_10

ОСОБА_2