Справа № 405/8730/15-ц
Провадження №2/405/2210/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді Іванової Л.А.,

при секретарі Береді Я.І., Шумейко Ю.В.. ОСОБА_1,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

та представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що 11.01.2012 року в квартирі АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_4, який є його (позивача) рідним братом, в результаті протиправних дій наніс йому (позивачу) тілесні ушкодження у вигляді крововиливів неправильно-овальної форми, розмірами 4,5 х 2 см.,4,5 х 5 см., на лобі справа і зліва, в центрі лоба зправа 2 великі подряпини по одній лінії косо вертикально, покриті кіркою буро-коричневого кольору, яка вище рівня не травмованої шкіри з гіперемією по периферії, розмірами 1,7 х 0,4 см., 3,5 х 0,5 см., які відповідно до акту судово-медичного дослідження № 48 від 11.01.2012 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та утворились від дії тупого предмета. Позивач також зазначив, що свідком зазначених подій була його дружина ОСОБА_6, яка 11.01.2012 року звернулася з заявою до Ленінського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області та мати ОСОБА_7 17.03.2012 року була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, а, оскільки, він (позивач) тривалий час хворів, то не міг повторно звернутися до Ленінського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області, та на даний час він (позивач) пропустив річний строк для оскарження дій чи рішень працівників органів внутрішніх справ, у звязку з чим вимушений звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Зазначив, що крім тілесних ушкоджень, він зазнав також і моральних страждань, що проявилось у фізичному болю від отриманих травм, допомоги оточуючих, стражданнях від безпорадності, перенесеної внаслідок отриманих травм, необхідність тривалого лікування, так як 28.06.2011 року він переніс інсульт, і його стан здоровя значно погіршився: потянуло мову, втрата свідомості, струс мозку, паралізована рука та нога, які стали менш дієвими. Спричинена йому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, перенесених у звязку з самим фактом отримання тілесних ушкоджень, хвилюваннями, у звязку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя, емоційним дискомфортом, повязаним з тим, що після нанесення йому тілесних ушкоджень він відчував себе залежним від вищевказаних обставин.

З огляду на зазначені вище факти, заподіяну діями відповідача моральну шкоду він (позивач) оцінив в розмірі 50 000 грн. 00 коп., та просив стягнути з відповідача.

Під час судового розгляду справи позивач ОСОБА_2 та в його інтересах представник в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України збільшили розмір заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди (заява від 28 вересня 2016 року) та просили стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 63 388 грн. 00 коп., посилаючись при цьому на обставини, зазначені в позові, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та в його інтересах представник, вважаючи позов безпідставним, а позовні вимоги недоведеними, просили відмовити позивачу в задоволенні позову. На обгрунтування заперечень зазначили, що доказами, які спростовують позовні вимоги позивача є: відмовний матеріал, постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 11.01.2012 року та від 17.03.2012 року, що свідчать про відсутність складу злочину в діях відповідача; наявність неприязнених стосунків, які склалися між сторонами, так як позивача по справі ОСОБА_2 вироком Кіровоградського обласного суду від 16 листопада 1994 року визнано винним у скоєнні особливо тяжкого злочину: вбивстві батька та нанесенні тілесних ушкоджень матері та іншому брату, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 років, крім того, рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 26 вересня 2012 року стягнуто з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_4 8 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю батька, більш того, в провадженні Ленінського районного суду м.Кіровограда перебував також спір про виселення, позивачем за яким був відповідач ОСОБА_4, а відповідачем, - позивач ОСОБА_2 Крім того, відповідач ОСОБА_4 також зазначив, що 11.01.2012 року тілесних ушкоджень позивачу він не наносив, безпосередніх свідків подій не було, дружина позивачаТкачук Т.О. не була також безпосереднім свідком подій, так як прибула до квартири лише через пятнадцять хвилин і не бачила самої сварки, яка виникла між ними, і була спровокована самим позивачем, так як він (відповідач) пішов в ванну кімнату, закрився з внутрішньої сторони, в цей час, позивач також намагався зайти в ванну кімнату, так як забув там туалетний папір, стукав в двері та виривав їх, та в той час як він відкрив двері, які були зачинені з внутрішньої сторони, позивач різко смикнув двері ванної кімнати, тим самим вдаривши себе дверима в область голови, після чого почав наносити йому удари, а він, в свою чергу стримував його, не завдаючи йому ніяких ударів. Також зазначив, що позивач створив нестерпні умови для проживання в квартирі, після звільнення з місць позбавлення волі, де він відбував покарання за вбивство їх батька, позивач разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 поселився в квартирі АДРЕСА_2, з яким у нього склалися неприязні стосунки, так як він був проти такого вселення, вважаючи, що людина, яка майже 28 років відбувала покарання в місцях позбавлення волі, не може виправитися, позивач перешкоджає користуватися квартирою, зайняв саму велику кімнату з єдиним в квартирі балконом, куди нікого не пускає, закрив кладову кімнату, погрожує йому постійно судовими процесами, вказуючи про те, що він інвалід і звільнений від сплати судового збору, зазначає також, що у нього всі будуть просити вибачення, стоячи на колінах, зазначив також, що він постійно захищає матір, а, позивач, користуючись її почуттями, зловживає своїми правами, постійно примушуючи її підписувати документи та говорити те, чого насправді не було в дійсності.

Заслухавши позивача та відповідача, та в їх інтересах представників, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, право вибору способу судового захисту належить позивачеві і такі способи захисту визначені законом, при цьому способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.1 ст.16 ЦК України, та до яких, зокрема, належить відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За приписами ст.4 ЦПК України при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Окрім того, умовою звернення до суду повинно бути дійсне або добросовісно передбачуване порушення субєктивного права позивача, будь-яке інше звернення до суду є зловживання правом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, враховуючи норми ст.ст.27, 31 ЦПК України, позивач, який вважає, що його субєктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Підставу позову складають власне не норми матеріального права, які просить застосувати позивач, а зазначення фактичних обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

Як на підстави позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, яка є предметом позову та яка виразилася у душевних стражданнях позивача, хвилюваннях, емоційному дискомфорті, яких зазнав останній, та посилався на те, що 11 січня 2012 року в квартирі №40, розташованій по вул.А.Тарковського (Володарського), буд.24а у м.Кіровограді, його рідний брат ОСОБА_4 відповідач по справі, наніс йому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів неправильно-овальної форми, розмірами 4,5 х 2 см.,4,5 х 5 см., на лобі справа і зліва, в центрі лоба зправа 2 великі подряпини по одній лінії косо вертикально, покриті кіркою буро-коричневого кольору, яка вище рівня не травмованої шкіри з гіперемією по периферії, розмірами 1,7 х 0,4 см., 3,5 х 0,5 см., які відповідно до акту судово-медичного дослідження № 48 від 11.01.2012 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, свідками зазначених подій були його (позивача) дружина ОСОБА_6 та мати ОСОБА_7, 17.03.2012 року за заявою його дружини ОСОБА_6 від 11.01.2012 року до правоохоронних органів за даним фактом, 17.03.2012 року була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, дану постанову він не оскаржував.

Відповідач ОСОБА_4 заперечив зазначені позивачем підстави позову, вказавши, що 11.01.2012 року тілесних ушкоджень позивачу він не наносив, безпосередніх свідків подій не було, дружина позивача ОСОБА_6 не була також безпосереднім свідком подій, так як прибула до квартири лише через пятнадцять хвилин і не бачила самої сварки, яка виникла між ними, і була спровокована самим позивачем, так як він (відповідач) пішов в ванну кімнату, закрився з внутрішньої сторони, в цей час, позивач також намагався зайти в ванну кімнату, так як забув там туалетний папір, стукав в двері та виривав їх, та в той час як він відкрив двері, які були зачинені з внутрішньої сторони, позивач різко смикнув за ручку дверей ванної кімнати, тим самим вдаривши себе дверима в область голови, після чого почав наносити йому удари, а він, в свою чергу стримував його, не завдаючи йому ніяких ударів.

Судом встановлено, що відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) №48 Кіровоградського обласного бюро судово-медичної експертизи, на підставі направлення чергового Ленінського ВМ КМВ УМВС України в Кіровоградській області від 11 січня 2012 року у приміщенні відділу судово-медичної експертизипотерпілих Кіровоградського бюро СМЕ УОЗ Кіровоградської облдержадміністрації судово-медичним експертом ОСОБА_8 12 січня 2012 року було проведено медичне обстеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому, в направленні зазначено, що рідний брат ОСОБА_2 наніс тілесні ушкодження. «Зі слів: при закритті дверими вдарив по голові, впав і далі бив руками та ногами по голові. Скарги: головний біль та головокружіння. Дані огляду (мовою оригіналу) : на лбу справа и слева имеются кровоподтеки неправильно-овальной формы сине-фиолетовой окраски слабо выраженные размерами 4,5х2 см и 4,5х1,5см соответственно. В центре лба больше справа 2 ссадины расположены по одной линии косо вертикально, покрытые корочкой буро-коричневой окраски, которая выше уровня неповрежденной кожи с гиперемией по периферии размерами 1,8х0,4 см и 3,5х0,5 см. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету та можуть відповідати вказаному строку та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Постановою ДІМ Ленінського ВМ Кіровоградського МВ КМВ УМВС України в області ОСОБА_9 від 17 березня 2012 року в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4 відмовлено за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.121-124, 296 КК України.

Зі змісту постанови також вбачається, що 16.03.2012 року до чергової частини Ленінського ВМ надійшли матеріали додаткової перевірки по заяві ОСОБА_6, про те, що ОСОБА_4 побив її чоловіка ОСОБА_2.

В ході опрацювання даного матеріалу було опитано ОСОБА_2, який пояснив, що являється інвалідом та знаходячись в квартирі №40 за адресою вул.Володаського, 24а в м.Кіровограді, у ванній кімнаті забув туалетний папір і коли підійшов до дверей, то його рідний брат ОСОБА_4 вдарив його дверима, та почав бити кулаками в голову.

При опитуванні ОСОБА_4 він написав зустрічну заяву на ОСОБА_2, та пояснив, що бійку спровокував його брат.

Під час проведенняя подальшої перевірки було встановлено, що згідно акту СМЕ №48 ОСОБА_2 було нанесено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких, тому заявнику було рекомендовано звернутися до суду в порядку приватного обвинувачення.

Позивач під час судового розгляду справи зазначив, що із скаргою приватного обвинувачення за ст.125 КК України він не звертався, та обрав звернення до суду за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_2 пояснили, зокрема, свідок ОСОБА_6 пояснила, що з позивачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09.12.2005 року, який було розірвано 24.07.2009 року, однак продовжують спілкуватися з позивчем, неприязних стосунків до відповідача не має, вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, в належній їй на праві приватної спільної власності, а чоловік проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, 11.01.2012 року приблизно об 11 год. ранку зателефонував чоловік, а вона мала якраз нести йому обід, коли прийшла до квартири, то двері в кімнату, де жив її чоловік, були відчинені, при цьому, її чоловік ОСОБА_2 сидів в креслі з телефоном, над ним стояв ОСОБА_4, і бив його, у ОСОБА_2 обличчя було закривавлене, вона вискочила на балкон та почала кричати про допомогу, ОСОБА_4, в свою чергу, почав кричати та ображати її, після чого вона викликала швидку медичну допомогу та міліцію. Владислав, коли почув про міліцію, то заспокоївся, в подальшому ОСОБА_2 надали допомогу, потім приїхала міліція, вона надавала пояснення за якими ОСОБА_2 випадково залишив в ванній кімнаті туалетний папір, та повернувся, щоб його забрати, в квартирі маленький коридор, і коли ОСОБА_4 відкрив двері, то вдарив ОСОБА_2 по голові. Крім того, зазначила, що вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів з заявами, ініціатором сварок в сім'ї є саме ОСОБА_4, коли його вдома не має, то все спокійно.

Свідок ОСОБА_2 зазначив, що позивач і відповідач є його рідними братами, та всі разом вони проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3. 11 січня 2012 року він був на роботі, у звязку чим не був безпосереднім свідком подій, знає, що була сварка між його братами ОСОБА_2 та ОСОБА_4, про яку йому розповіли ОСОБА_4 і мати. Також зазначив, що з моменту звільнення їх брата ОСОБА_2 з місць позбавлення волі, де він 15 років відбував покарання за вбивство їх батька та нанесення тілесних ушкоджень йому (свідку) та матері, вони, як члени його сімї пустили ОСОБА_2 тимчасово пожити в квартирі, при цьому ОСОБА_4 був проти цього, так як не вірив, що брат став на шлях виправлення, та після вселення в квартиру, позивач створив нестерпні умови проживання в квартирі, встановивши свої порядки та правила, вказуючи, що всі будуть жити за його правилами, мати живе на кухні та спить на підлозі, заборонив їм ходити на балкон, ОСОБА_2 ображає матір, вона постійно ходила «в синяках» та боїться його (позивача), крім того, у позивача також стався інсульт та близько місяця він відновлював свій стан здоровя. Вказав, що між позивачем та відповідачем часто виникають сварки, ініціатором яких є саме позивач, при цьому, останній може годинами доказувати всім, що він правий. Свідок також зазначив, що позивач думає лише за себе, і з братом ОСОБА_4 у нього неприязні відносини, він (позивач) ображає брата (відповідача), та постійно висказує, що помістить брата в психіатричну лікарню.

Оцінюючи покази зазначених свідків, судом відзначається, що свідок ОСОБА_2 не був безпосереднім свідком подій 11 січня 2012 року, про сварку між позивачем та відповідачем дізнався від відповідача та матері ОСОБА_10, критично суд оцінює і покази свідка ОСОБА_6, з тих підстав, що остання є колишньою дружиною позивача, на даний час перебуває з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, крім того, також не була безпосереднім свідком подій, так як відповідно до змісту заяви ОСОБА_6, яка зареєстрована в журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються, за №268 від 11.01.2012 року, остання, просила притягнути до відповідальності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в звязку з тим, що він 11.01.2012 року побив її чоловіка ОСОБА_2, про що вона дізналася по телефону, і коли прийшла на квартиру через 15 хвилин, то ОСОБА_4 почав вибивати двері з погрозами розправитися з ними.

Крім того, судом відзначається, що сторонами під час судового розгляду справи на обґрунтування позовних вимог та на обґрунтування заперечень проти позову надавалися в якості доказів судові рішення, які стосувалися сторін, зокрема, вирок Кіровоградського обласного суду від 16 листопада 1994 року, який набрав законної сили, та яким ОСОБА_2 визнано винним та призначено покарання за ст.ст.94, ч.1 ст.101, ст.102 КК України, ст.42 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 24.01.2012 року, яким позов ОСОБА_11 до ОСОБА_2, ОСОБА_12 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення було залишено без задоволення, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2012 року, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 8 000 грн., рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.07.2016 року, яке на час розгляду справи не набрало законної сили, так як оскаржується в апеляційному порядку, та за яким було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування правовстановлюючих документів на житло, визнання права користування житлом, позовні заяви, пояснення до позовів, заперечення на апеляційні скарги, заяви-звернення ОСОБА_6 до правоохоронних органів, датовані 13.09.2011 року, 07.10.2013 року, 29.10.2013 року, переписка позивача з апеляційним судом Кіровоградської області про перегляд вироку суду від 16.11.1994 року, які, на переконання суду, не є належними доказами по справі, оскільки в розумінні ст.ст.57, 58 ЦПК України, зазначені докази не містять фактичних даних, на підставі яких можна встановити відсутність чи наявність обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, крім того, зазначені докази не містять інформацію щодо предмета доказування.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст.1167 ЦК України. Порядок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи передбачений ст.1168 ЦК України.

Так, відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній обосі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Частина 1 статті 1168 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя може бути відшкодована одноразово або шляхомздійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.п. 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, при цьому, особа звільняється від обов'язку відшкодувати моральну шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Із аналізу змісту положень ст.ст. 1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України випливає, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача, при цьому суд захищає лише порушені права позивача,обставини дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач, та відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача.

З огляду на викладене вище, судом також відзначається, що за принципом змагальності, визначеним в ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.ч.3, 4 ст.60 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на зазначене, позивач повинен довести суду шляхом подання належних та допустимих доказів, факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань за участю відповідача, якими саме діями вони заподіяні, довести суду, що зазначені дії відповідача були неправомірними, та між діями та спричиненою шкодою є безпосередній причинний звязок та вина відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди.

При цьому, судом відзначається, що у справі відсутній обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, відносно відповідача ОСОБА_4 за фактом нанесення позивачу ОСОБА_2 тілесних ушкоджень 11.01.2012 року, у звязку з чим обовязок доведення суду фактів щодо того, чи мали місце зазначені дії, чи були вказані дії умисними (протиправними) та чи були вони вчинені відповідачем покладається на позивача.

Отже, на позивача ОСОБА_2, поряд із обовязком довести факт порушення свого субєктивного права відповідачем, також покладено обовязок довести підставу позову, а саме: обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон повязує настання певних правових наслідків, тобто, із цих положень випливає необхідність доведення таких фактів: наявність обставин, з якими закон повязує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його субєктивного права відповідачем, в свою чергу, позивач та в його інтересах представник, під час судового розгляду справи не довели суду, шляхом подання належних та допустимих доказів, зазначених фактів, що є підставою для відмови в задоволенні позову позивача ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди в розмірі 63 388 грн., завданої внаслідок нанесення тілесних ушкоджень, за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог.

Крім того, позивач подав заяви, в яких просив направити окремі ухвали на підставі ст.211 ЦПК України до правоохоронних органів про порушення кримінальної справи за ст.384 КК України відносно свідка ОСОБА_13, та відносно відповідача ОСОБА_14 та адвоката ОСОБА_5, який представляє інтереси відповідача по справі, за дачу завідомо неправдивих свідчень проти нього (позивача), які задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Зазначена стаття не визначає обовязок суду щодо винесення окремих ухвал.

Крім того, окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому. Адресатом окремої ухвали може бути як суб'єкт владних повноважень , так і інший суб'єкт, що уповноважений вжити заходів для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, для притягнення до юридичної відповідальності осіб, винуватих у такому порушенні.

Більш того, позивач не позбавлений права, визначеного положеннями кримінально-процесуального Кодексу України на особисте звернення до правоохоронних органів з відповідними заявами, повідомленнями про вчинене кримінальне правопорушення.

Вирішуючи в порядку ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, та приймаючи до уваги, що позивач є інвалідом ІІ-ої групи, у звязку з чим на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а в задоволенні позову позивачу відмовлено, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 59, 60, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди в розмірі 63 388 грн. 00 коп., - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова