Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/І 1286/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м Києва від 14 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

16 листопада 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та з урахуванням уточнень позовних вимог в процесі розгляду справи просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Донька постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Оболонського районного суду м Києва від 14 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн. щомісячно, починаючи з 16 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у сумі 487,20 грн. в дохід держави.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись із рішення суду відповідач ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необгрутованість, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильно досліджені та оцінені докази, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначав, що пред'являючи позов до суду позивач просила стягнути аліменти у розмірі 50% від його доходів. В процесі розгляду справи сторона позивача не подавала письмових заяв щодо зміни предмету або підстав позову. Разом з тим, судом були стягнуті з нього аліменти у твердому розмірі 10 000 грн. На його думку, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Окрім того, посилався на те, що судом не було встановлено, що він сплачував щомісячно по 10 000 грн. на дитину і що він спроможний сплачувати таку суму в подальшому. Оскільки він надавав допомогу дитині добровільно, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача в судове засідання, який належним чином про час та місце розгляду справи був повідомлений, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, відповідач направив для участі у справі двох представників.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції (п.3, ч.1 ст. 307 ЦПК України).

Положенням п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини у розмірі 10 000 грн, щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, є працездатним, але не працює , має у власності майно (частину квартири, будинок, автомобіль), сам відповідач визнавав про надання дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку щомісячно в межах 10 000 грн. та підтвердив свою готовність сплачувати аліменти на дитину. Однак, в матеріалах справи відсутні будь - які дані, які б стверджували про значний дохід відповідача та його спроможність на сплату аліментів у такому розмірі.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі" обгунтованим визнається рішення , в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи , висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.1997 по 10.01.2013. Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пред'являючи позов до суду про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_3, позивач ОСОБА_4 зазначала, що після розлучення, донька знаходиться на її утриманні, проживає з нею, а відповідач не надає матеріальної допомоги на неї.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

За приписом ч.ч.1,2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтями 155, 180, 181, 182, 183 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них у судовому порядку, у розмірі визначеному судом.

В статті 180 Сімейного Кодексу України відтворюються положення статті 51 Конституції України, зобов'язуючи батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Тобто на батька і матір покладається рівний обов'язок по утриманню дитини.

При цьому слід врахувати, що батьки несуть рівні аліментні обов'язки щодо утримання дитини, з цього випливає, що виплачувані одним з батьків аліменти мають складати лише половину суми, що мають витрачатися на утримання дитини.

За загальним правилом способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними ( ч. 1, 2 ст. 181 СК України). У разі відсутності домовленості між батьками відносно утримання їх дітей той із батьків, з яким проживає дитина (діти), має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає два способи визнання розміру аліментів: у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини ( стаття 183 СК України) та у твердій грошовій сумі ( стаття 184 СК України).

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу/

Згідно із ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Із досліджених матеріалів справи при її розгляді в суді встановлено, що єдиним документом, який підтверджує дохід відповідача за 2015 рік (позов до суду пред'явлений позивачем 16.10.2015) є податкова декларація про майновий стан і (а.с.119) становить 46 100 грн. за рік, тобто місячний його дохід становить 46 100 : 12= 3841,66 грн., а відтак він може сплачувати аліменти на доньку.

Зваживши на наведене та враховуючи вимоги чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що розмір стягнутих аліментів по 10 000 грн. щомісячно з відповідача на одну дитину, судом першої інстанції визначено неправильно. Правових підстав до стягнення такої суми, як просила того позивач, не вбачається. При ухваленні рішення суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вище вимоги закону і не врахував наявність в матеріалах справи доказів щодо доходів відповідача (податкову декларацію про майновий стан і доходи відповідача). Посилання суду у своєму рішенні про наявність майна у відповідача, а відтак спроможність платити аліменти у такому розмірі є помилковими і не можуть бути прийняті до уваги при розгляді справи про стягнення аліментів виходячи з наступного.

Так, ст. 173 СК України закріплює роздільність майна батьків та дітей.

А ч.1 ст.60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Натомість, інші особи, навіть діти, при житті батьків, не мають права на майно подружжя.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність зміни розміру щомісячного стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі до 2000 грн.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні. При цьому колегія суддів вважає, що стягуючи аліменти у твердій грошовій сумі, а не в частці, суд першої інстанції не вийшов за межі позовних вимог, оскільки мало місце уточнення позовних вимог стороною позивача при розгляді справи та виходячи із обставин справи та наданих сторонами доказів суд ухвалив відповідне рішення. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м Києва від 14 липня 2016 року змінити зменшивши суму стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на дочку ОСОБА_5 з 10 000 грн. до 2000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: