АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 689/1522/15-ц
Провадження № 22-ц/792/465/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі :головуючої - судді Карпусь С.А

суддів :Федорової Н.О., Матковської Л.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, прокурора Лапко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду від 16 січня 2016 року за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Ярмолинецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ОСОБА_1, діючи в інтересах малолітньої ОСОБА_4, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Ярмолинецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав.

На обґрунтування позову зазначала, що вона є бабусею малолітньої ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 2003 року проживає разом з нею. Відповідачі є батьками ОСОБА_6, з 2003 року шлюб між ними розірвано і вони проживають окремо, від виконання батьківських обов'язків ухиляються, не піклуються про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Рішенням Ярмолинецького районного суду від 05.11.2003 року з ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини його доходів, проте станом на 05.06.2015 року заборгованість по аліментам становить 15627 грн. 60 коп.. ОСОБА_3 перебуває на обліку як малозабезпечена сім'я та отримує допомогу, яку витрачає виключно на власні потреби. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ніякої

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -Шевчик О.М. Провадження № 22-ц/792/465/16

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 48,52

матеріальної допомоги на утримання дочки не надають, не відвідують дочку ні вдома, ні в навчальному закладі, не цікавляться її життям. Посилаючись на те, що вона забезпечена житлом та матеріально, сама без допомоги батьків утримує та виховує внучку, а позбавлення їх батьківських прав дасть змогу представляти інтереси дитини та влаштувати її подальше життя, просила позбавити ОСОБА_5 та ОСОБА_3 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги та просила призначити її піклувальником неповнолітньої ОСОБА_4.

Рішенням Ярмолинецького районного суду від 16 січня 2016 року позов задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його в частині відмови в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі. Вона вказує на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження доказів та їх неправильна оцінка. Вирішуючи спір, суд не взяв до уваги, що останні три роки дитина проживає з нею, вона займається її вихованням та забезпечує всім необхідним. Мати дитини, ОСОБА_3, неналежне виконує обов'язки по утриманню та вихованню неповнолітньої дочки. Вона не може забезпечити захист прав та інтересів своєї дитини. Сама дитина в судовому засіданні повідомила, що не бажає проживати разом з матір'ю. Під час розгляду справи відповідач не надала суду жодних доказів здійснення нею матеріального забезпечення дочки, в тому числі щодо сплати нею навчання дочки в музичній школі. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав зроблений з урахуванням думки та потреб дитини, тому висновок суду про те, що такий суперечить інтересам дитини є незаконним та не заслуговує уваги. Судом також не була врахована в повній мірі думка неповнолітньої ОСОБА_4, щодо доцільності позбавлення її матері батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_5 і представник органу опіки та піклування, які у встановленому законом порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися. Від представника Ярмолинецької селищної ради як органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Апеляційна скарга подана позивачем на рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 і в силу ч.1 ст. 303 ЦПК України оскаржуване рішення переглядається лише в цій частині.

В засіданні апеляційного суду позивач підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_3 заперечувала апеляційну скаргу та просила її відхилити, посилаючись на те, що такі відносини з дитиною сталися через конфлікт з батьками, в яких проживає дитина, а вона бажає виховувати свою дитину, піклуватися про неї, виконувати свої батьківські обов'язки.

Прокурор в судовому засіданні не підтримала апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу ст. ст. 10, 60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у частині позову про позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки аналіз наданих суду доказів у їх сукупності свідчить про наявність у матері бажання виконувати свої батьківські обов'язки та на думку суду, це узгоджується з інтересами дитини.

Такі висновки суду підтверджуються матеріалами справи, відповідають закону.

Встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_8. В 2003 році шлюб між батьками розірваний. Рішенням суду від 5 листопада 2003 року стягнуто аліменти з ОСОБА_5 в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку. Станом на 5 червня 2015 року заборгованість по аліментам становить 15627 грн. 60 коп..

На даний час неповнолітня дочка проживає з батьками матері - бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_9, братом матері ОСОБА_10 та його сім'єю.

В засіданні апеляційного суду встановлено, що між ОСОБА_3, батьками і братом протягом останніх трьох років існує конфлікт. Відносини дорослих відобразились на відносинах дочки до матері. Коли ОСОБА_3 вирішила переїхати на роботу в м. Хмельницький, сторони погодили, що дитина буде проживати у діда з бабою і до останніх трьох років питання щодо позбавлення матері батьківських прав не виникало, з приводу невиконання матір'ю батьківських обов'язків ніхто не звертався до органу опіки та піклування. Лише після того як батьки відповідача не давали можливості зустрічатися їй з дитиною, вона зверталась за вирішенням цього спору до органу опіки та піклування.

Ці обставини сторонами не заперечуються.

Згідно ст. 11 ЗУ № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №13 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1980 року, яка ратифікована Верховною Радою України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки.

Згідно зі статтею 9 цієї Конвенції держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції відповідно до положень ст. 171 СК України вислухав думку дитини щодо позбавлення матері батьківських прав, дослідив висновок органу опіки та піклування, прийняв до уваги, що відповідач не розірвала зв'язку з дитиною, проживаючи в іншому населеному пункті в м. Хмельницькому, де має постійну роботу та орендує житло, цікавиться дитиною, відвідує її в школі, оплачує навчання в музичній школі, бажає проживати разом з нею, однак дитина відмовляється від цього, але мати має намір продовжувати спілкування з дитиною і прийшов до висновку, що нема підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків свідомо і тому відсутні підстави для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 та призначення позивача ОСОБА_1 піклувальником неповнолітньої ОСОБА_11.

Колегія суддів з'ясувавши дійсні відносини між сторонами, погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає, що позбавлення матері батьківських прав не сприятиме інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду і не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Суд першої інстанції, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, відповідно до вимог ст. 57, 212 ЦПК України надав оцінку висновку органу опіки та піклування, який є необґрунтованим і немотивованим в частині позбавлення матері батьківських прав і суперечить інтересам дитини.

З дотриманням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України суд першої інстанції врахував докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на відновлення повноцінного спілкування з дитиною, у сукупності з вищими інтересами дочки, яка потребує материнської уваги та виховання.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ярмолинецького районного суду від 16 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ С.А. Карпусь

Суддя /підпис/ Н.О. Федорова

Суддя /підпис/ Л.О. Матковська

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь