Справа №173/2388/15-ц
Провадження №2/173/126/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, тертя особа, що не заявляє самостійних вимог: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання особи, втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, згідно якого просить визнати відповідача втратившою право користування житловим приміщенням квартирою № 2 в будинку № 116/9 по вул. Петровського в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області , посилаючись на наступне: він є власником квартири № 2 в житловому будинку № 116/9, що знаходиться по вул. Петровського у м. Верхньодніпровську . Право його власності підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.02.2008 року, яке було зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно під № 584 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.10.2008 року, зареєстрованому в реєстрі під № 5257.

У зазначеному житловому будинку з 16.10.2008 року по цей час зареєстрована колишня його дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу 29.08.2011 року відповідач припинила користування його житловим приміщенням з власної ініціативи. На протязі неповних п»яти років відповідачка мешкає окремо. На його усні прохання знятись з реєстраційного обліку не відреагувала.

Самостійно зняти відповідачку з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою він не має можливості, так як при цьому потрібна особиста присутність відповідачки, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обємі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідач та представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечували, при цьому відповідач пояснила, що вимоги позивача є необґрунтовані і безпідставні. Вона змушена була покинути житлове приміщення, що належить позивачу, через неможливість спільного проживання. Після розірвання шлюбу в 2012 році вони тимчасово з позивачем помирилась, вона вселилась в належну позивачу квартиру та прожила там один тиждень. Потім позивач вчинив скандал і вона змушена була залишити дане приміщення, навіть ночувати змушена була у сусідки. Вона бажає проживати в квартирі, що належить позивачу, але позивач перешкоджає їй у цьому. Не пускає її в житлове приміщення. Вона просила навіть брата позивача, щоб той допоміг їй зайти в житлове приміщення. Вона заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку, так як це буде шкодити інтересам її дитини, яка перебуває на обліку у лікаря невролога, потребує лікування та оздоровлення, а якщо вона не буде зареєстрованою, то не зможе лікувати дитину. Так як медичних закладах вимагають реєстрацію її місця проживання. .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: представник Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з»явився. подавши заяву про слухання справи у його відсутність. Будь-яких заперечень з приводу заявлених позовних вимог суду не подав.

Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, є власником квартири № 2 в житловому будинку № 116/9, що знаходиться по вул. Петровського у м. Верхньодніпровську. Право власності позивача на дане житлове приміщення підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.02.2008 року, яке зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно під № 584 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.10.2008 року, зареєстрованому в реєстрі під № 5257.

У належній позивачу квартирі з 16.10.2008 року по цей час зареєстрована колишня його дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується записами в домовій книзі та адресною довідкою.

З пояснень сторін судом встановлено, що з серпня 2011 року відповідачка за місцем своєї реєстрації не проживає. Лише в 2012 році сторони мирились та протягом незначного періоду часу проживали спільно, що ні позивачем, ні відповідачем не заперечується

Факт не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1, підтверджується актом депутата Верхньодніпровської міської ради та показаннями свідків ОСОБА_3В,. та ОСОБА_4В

Так, згідно акта депутата Верхньодніпровської міської ради від 14.05.2015 року встановлено, що в будинку № 116/9 по вул. Петровського в м. Верхньодніпровську району Дніпропетровської області зареєстрована ОСОБА_2, яка на момент обстеження будинку в ньому не проживає. За поясненнями сусідів не проживає з 2011 року

Свідок ОСОБА_3, в судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству з позивачем. Раніше позивач та відповідач перебували у шлюбі та проживали разом. Але після розірвання шлюбу ОСОБА_2, у належній позивачу квартирі не проживає приблизно більше 5-ти років. Він бачив, що позивач інколи забирає дитину, яка гостить у нього, а відповідач приходила до будинку, щоб забрати дитину, але не проживати в ньому.

Свідок ОСОБА_5В,. в судовому засіданні пояснила, що вона співмешкає з позивачем та проживає в належній йому квартирі з 2013 року. Відповідач в даній квартирі не проживає. Лише в листопаді місяці 2015 року відповідачка разом з їх сусідкою ОСОБА_6 з»явилась до них о першій годині, вчинила скандал та бійку, в зв»язку з чим вони викликали працівників поліції.

На підтвердження заперечень відповідача ОСОБА_2, були допитані свідки ОСОБА_6С,. та ОСОБА_1

Так свідок ОСОБА_6, в судовому засіданні пояснила,що ОСОБА_2В,. не один раз приходила до ОСОБА_1В,. стукала до його квартири, але він її не впускав та до неї не виходив, хоч був вдома . Їй відомо, що ОСОБА_2, раза три приходила до позивача, але він її не впускав до свого житла. Вважає, що ОСОБА_2В,. приходила з метою проживання в будинку позивача, так як мала при собі дитячі речі і в неї перевдягала дитину.

Свідок ОСОБА_1, в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2В,. неодноразово зверталась до нього з проханням вплинути на брата за тими підставами, що він перешкоджає їй користуватись квартирою, застосовує до неї силу. Він сам потерпав від вчинків свого брата, так як його брат вважав, що тільки він має право успадкувати будинок після смерті батьків. І він змушений був навіть з ним судитись.

Оцінюючи досліджені вище докази, суд вважає, що факт не проживання відповідача ОСОБА_2, в квартирі, що належить позивачу більше одного року знайшов своє підтвердження.

При цьому суд критично відноситься до показань свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6С,. та ОСОБА_1, між якими скались неприязнені відносини. При цьому показання свідків ОСОБА_6С,. та ОСОБА_1, спростовуються іншим дослідженим в судовому засіданні доказами.

Судом встановлено, що відповідач була зареєстрований в квартирі позивача та проживала в ній як бувший член сім»ї власника будинку так як перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла.

Так як з наданих суду доказів встановлено, що відповідач не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 в м Верхньодніпровську Дніпропетровської області з 2011 року, тобто понад один рік. Даний факт підтверджується показаннями свідка ОСОБА_3В,. актом депутата Верхньодніпровської міської ради.

Крім того відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.08.2011 року за позовом ОСОБА_7В,. до ОСОБА_1, про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили встановлено, що сторони з грудня 2010 року проживають окремо. Даний позов подавала ОСОБА_8, та сама вказував на окреме проживання саме з цієї дати.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Доказів того, що відповідач ОСОБА_2, починаючи з 2011 року намагалась вселитись в квартиру, що належить позивачу, та проживати там суду не надано.

Крім того судом були досліджені матеріали кримінального провадження, розпочатого за заявою ОСОБА_4, про спричинення їй легких тілесних ушкоджень. З яких встановлено, що відповідач ОСОБА_2, та свідок ОСОБА_6С, в листопаді 2015 року о 01-00 годині зайшли до квартири позивача та спричинили легкі тілесні ушкодження ОСОБА_4

Даний факт не може бути розцінений судом як намір відповідачки вселитись в квартиру позивача з метою проживання там. Так о 01-00 годині такі питання не вирішуються. Крім того саме відповідач, а не позивач вчинила протиправні дії стосовно позивача та члена його сім»ї, що спростовує показання свідка ОСОБА_6, та ОСОБА_1

Також суд вважає безпідставними посилання відповідачки на те, що зняття її з реєстраційного обліку буде шкодити інтересам дитини сторін та перешкоджати її лікуванню. Так як будь-яких доказів того, що лікування дитини пов»язується з реєстрацію місця проживання її матері суду не надано.

Доказів, що відповідач має право власності на квартиру АДРЕСА_2 в м Верхньодніпровську Дніпропетровської області суду не надано.

Відповідно відповідач втрачає право на користування даним житловим приміщенням як відсутня в ньому без поважних причин понад 1 рік.

Оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо визнання відповідача ОСОБА_2, такою, що втратила право користування квартирою № 2 в будинку № 116/9 по вул. Петровського в м Верхньодніпровську Дніпропетровської області

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_2, такою, що втратила право користування квартирою № 2 в будинку № 116/9 по вул. Петровського в м Верхньодніпровську Дніпропетровської області є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов»язків на Державну міграційну службу України в Дніпропетровській області.

Виходячи з того, що позовні вимоги позивача задоволенні та у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесені нею судові витрати, а саме 487 грн., 20 коп., за сплачений судовий збір, так як позовні вимоги позивача задоволені в повному об»ємі.

Керуючись ст. 10,60, 80 212,213 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 за позовом до ОСОБА_2, тертя особа, що не заявляє самостійних вимог: Головне управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 2 в будинку № 116/9 по вул. Петровського в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 487. грн., за сплачений судовий збір.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 00 грн. 20 коп., недоплачену суму судового збору

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги. якщо така скарга не подавалась. У випадку подання апеляційної скарги рішення набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо не було скасоване або змінене.

Суддя Петрюк Т.М.