Справа № 459/1333/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

при секретарі Марковець Т.Л.

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Степчук Ірини Степанівни, органу опіки та піклування виконкому Червоноградської міської ради Львівської області про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися у суд з позовом до відповідача, у якому просять визнати недійсними кредитний договір № CGROGK00410436 від 05.12.2006 року та договір іпотеки CGROGK00410436 від 05.12.2006 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оспорювані договори суперечать ЦК України, іншим актам законодавства. Вважають, що оформлення договору у доларах США суперечило діючому законодавству; споживач не був попереджений банком про валютні ризики. Також зазначають, що при укладенні договору іпотеки не було отримано висновків органу опіки і піклування щодо вчинення правочину нерухомого майна. Наслідком цього та зміни курсу валют стала неможливість боржником виконання кредитних зобов'язань та відчуття психологічного рабства.

У судовому засіданні позивач та їх представники позов підтримали.

Відповідач позов заперечив, вважає позовні вимоги безпідставними. Також подав письмову заяву про застосування строку позовної давності.

Приватний нотаріус та представник органу опіки та піклування виконкому Червоноградської міської ради Львівської області у судове засідання не з'явилися, були повідомлені про час і місце розгляду справи. Від останнього 27.05.2016 року надійшов лист, згідно якого орган опіки і піклування не є учасником при укладенні договорів кредиту чи іпотеки, а укладання таких договорів дорослими особами не є предметом розгляду цього органу.

Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 05.12.2006 року був укладено оспорюваний кредитний договір № CGROGK00410436 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем про надання кредиту у розмірі 18000 доларів США з наданням останніх через касу банку на придбання житла.

Факт отримання кредиту сторонами не оспорюється, підтверджується наявними доказами.

Встановлено, що на забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем також 05.12.2006 року було укладено договір іпотеки № CGROGK00410436, предметом якої є квартира за адресою АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, кредитний договір виконувався.

Згідно ст. 215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 цього Кодексу, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У своїй сукупності докази у справі не свідчать, що у момент укладення оспорюваних договорів кредиту та іпотеки не було дотримано вимог ст. 203 ЦК України. Так, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочинів було вільним і відповідало їх внутрішній волі; договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними; останні не суперечили правам та інтересам позивачів. Доказів зворотного суду не надано.

Конституційний Суд України у рішення від 11.07.2013 № 7-рп/2013 дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Однак поряд з цим, іншою засадою цивільного законодавства є свобода договору і як вбачається з матеріалі справи, така засада при укладення оспорюваних договорів була дотримана.

Згідно ст. 12 ЦК України, свої цивільні права особа здійснює вільно, на власний розсуд

Як зазначив Конституційний Суд України у рішення від 10.10.2011 року № 15-рп/2011, держава й має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Але це не позбавляє споживачів кредитних послуг необхідності розсудливого й виваженого підходу до наміру отримати такі послуги та реалізації останнього. Тим паче, загальновідомо, що природа кредитних договорів завжди пов'язана з ризиками, у т.ч. валютними, які наперед неможливо передбачити, але настання яких завжди є ймовірним, що для банку, що для позичальника чи для обох відразу.

Щодо доводів й аргументів позивача у частині оформлення оспорюваного кредитного договору в іноземній валюті, то правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Як видно з матеріалів справи, зокрема листа НБУ від 16.03.2016 року № 24-0004/22659, у відповідача на момент укладання оспорюваних договорів були у наявності відповідні генеральна ліцензія та письмовий дозвіл Національного банку України здійснення кредитних операцій у валюті, що не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Щодо покликань позивачів на норми ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», відповідно до якої для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування, суд вважає їх необґрунтованими і непереконливими.

Так, оспорювані договори кредиту та іпотеки разом з договором купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1, укладені в один день. Позивач ОСОБА_1 набувала у власність, а не відчужувала дане нерухоме майно. Вочевидь остання у такий спосіб намагалася покращити умови життя для себе й своєї сім'ї, тобто й позивача ОСОБА_2, якому на той час було 14 років. Як вбачається з матеріалів, наявність дитини у ОСОБА_1 була сторонам відома, адже відомості про це зазначені у анкеті-заявці на кредит. Відтак суд не вбачає ніяких порушень вимог ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Щодо покликань позивача на психологічне рабство внаслідок неможливості виконання кредитних зобов'язань й порушення ст. 4 ЄКПЛ, суд звертає увагу на правову природу й зміст дії цієї Конвенції - порушення її норм у «горизонтальних» цивільних правовідносинах рівноправних суб'єктів є не можливим, оскільки останні направлені на захист осіб у правовідносинах, які мають владно-підпорядкований «вертикальний» характер і суб'єктом таких обов'язково має бути держава в особі її відповідних органів.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Степчук Ірини Степанівни, органу опіки та піклування виконкому Червоноградської міської ради Львівської області про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. Д. Новосад