Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8507/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

14 березня 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Панькевич Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 3 липня 2012 року з ОСОБА_2 на його користь стягнуто борг в сумі 20000 грн. та судові витрати в розмірі 214 грн. 60 коп.

Також рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 15 грудня 2014 року з відповідачки на його користь стягнуто борг за період з 1 жовтня 2012 року по 1 жовтня 2014 року в розмірі 3892 грн. 39 коп. з яких 3% річних 1192 грн. 33 коп., інфляційні 2700 грн. 06 коп.

Відповідно до довідки Придніпровського відділу ДВС від 1 квітня 2014 року № 13735 боржниця сплатила йому 127 грн. 80 коп., а тому борг складає 19872 грн. 20 коп.

Оскільки з початку 2012 року відповідачка не вчиняє жодних дій, направлених на повернення суми боргу, вважає за необхідне стягнути з відповідачки на його користь 3% річних та інфляційні витрати.

Грошовий еквівалент 3% річних за весь період прострочення ( з 1 листопада 2014 року по 1 червня 2015 року) складає 346 грн. 27 коп., а розмір інфляційних витрат становить 9230 грн. 75 коп.

Просив суд стягнути з відповідачки на його користь 3% річних 346 грн. 27 коп. та інфляційні 9 230 грн. 75 коп., а всього 9 577 грн. 02 коп. та витрати по сплаті судового збору та витрат по оплаті юридичної допомоги.

В судовому засіданні, позивач, посилаючись на те, що відповідачка частково погасила борг в сумі 1509 грн. 17 коп. надав суду заяву про уточнення позовних вимог і якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 3% річних 808 грн. 43 коп. та інфляційні 10456 грн. 70 коп., а всього 11256 грн. 13 коп.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 3 липня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 20000,00 грн. та судові витрати в розмірі 214 грн. 60 коп., а всього 20214 грн. 60 коп.

Також, рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 15 грудня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто борг за період з 1 жовтня 2012 року по 1 жовтня 2014 року в розмірі 3892 грн. 39 коп. з яких 3% річних 1 192 грн. 33 коп., інфляційні 2 700 грн. 06 коп.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст.611 ЦК України, - у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, в т.ч. сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Згідно з Постановою № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання, в т.ч. й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Сам факт наявності судового рішення від 3 липня 2012 року про задоволення вимог ОСОБА_1, якщо воно не виконано ОСОБА_2 в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум.

Таким чином, оскільки рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 3 липня 2012 року про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор, права якого порушені, вправі вимагати стягнення з нього сум інфляційних нарахувань та процентів річних, в т.ч. до повного виконання грошового зобовязання.

Верховний суду України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу №6-113 цс14, та зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем за договором позики не погашений та становить 22841 грн. 42 коп., суд вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 11256 грн. 13 коп. ( за період з 1 листопада 2014 року по 14 березня 2016 року), яка складається з 3% річних 808 грн. 43 коп.,та інфляційні 10456 грн. 70 коп.

Що стосується стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по оплаті юридичної допомоги, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні таких вимог, оскільки позивачем не надано жодних підтверджуючих даних про понесення таких витрат.

Оскільки позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору при подачі позовної заяви, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 599, 625 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-61, 79, 88, 209, 212, 213, 215, ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 11256 грн. 13 коп., з яких 3% річних 808 грн. 43 коп., інфляційні 10456 грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 18 березня 2016 року.

Головуючий: ОСОБА_3