19.09.2016 Єдиний унікальний номер 205/3976/16-ц
Справа № 2/205/2183/15
19 вересня 2016 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Шавули В.С.
при секретарі Перцевій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
Позивач 23 травня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с. 2-3).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_3 на підставі ордеру №б/н від 16.07.1963 року було надано у користування квартиру АДРЕСА_1 (ОСОБА_4) у м. Дніпропетровську.
Позивач мешкає в даній квартирі із народження. На теперішній час в квартирі зареєстровані позивач та його мати ОСОБА_2, яка тривалий час не проживає в даній квартирі, її місцезнаходження йому не відоме. Фактично в квартирі проживає позивач із родиною.
Посилаючись на те, що відповідачка тривалий час не виконує обовязки члена сімї наймача, передбачені законодавством, повязані з утриманням та обслуговуванням жилого приміщення, а також, у зв'язку із тим, що добровільно вирішити спір не бажає, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив, визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №30 в буд. №52 по пр. Петровського (ОСОБА_4) у м. Дніпропетровську.
В судове засідання позивач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_5, не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі (а.с.42).
Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавала. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся відповідачці в матеріалах справи.
У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
За змістом п.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст. 14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.
В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до ордеру №б/н від 16.07.1963 року виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради депутатів трудящих, ОСОБА_3 було надано в користування квартиру АДРЕСА_2 (а.с.12).
Відповідно до ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР.
За ст.. 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
У відповідності до ст. 65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
У відповідності до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.
Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Суд зауважує, що позивачем незважаючи на передбачений законом обовязок доказування, не надано жодних доказів у підтвердження факту відсутності відповідачки у вказаній квартирі, її не проживання та відсутність особистих речей.
Крім того, з огляду на те, що спірна квартира у власності сторін не перебуває і відноситься до державного житлового фонду, а діючим законодавством передбачено, що лише власник житла має право вимагати визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а отже вимоги позивача про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірною квартирою не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, як наслідок підстав для їх задоволення суд не вбачає.
Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є у повному обсязі недоведеними, безпідставними та незаконними, у звязку із чим задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач від сплати судового збору не звільнений, тому сплачений нею судовий збір поверненню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст..71,72 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 11, 14-16 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 61, 88, 197, 209, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя В.С. Шавула