Справа № 463/5852/15 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/1994/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Богонюка М.Я. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3 і її представника - адвоката Балюка С.М.;

ОСОБА_5 - представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 25 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, у якому просила суд визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, та поділити спільне майно подружжя у рівних частинах.

Одночасно з позовом позивачка подала до суду заяву про забезпечення позову, у якому просила накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований (в подальшому - „спірний будинок" та „спірна земельна ділянка"; а.с. 23).

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову відмовлено (а.с. 26).

Дану ухвалу оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити її заяву про забезпечення позову, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає безпідставним висновок суду про те, що накладення арешту на майно відповідача порушить право власності останнього в частині розпорядження належним йому майном.

Стверджує, що підставою забезпечення позову є обгрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а.с. 29-30).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 151 ЦПК України встановлено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч.2), і що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч.3).

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" міститься роз'яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є визнання спірних будинку і земельної ділянки об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та їх поділ між сторонами спору.

Заява позивачки про забезпечення позову обгрунтовувалася тим, що у позивачки є усі підстави вважати, що спірне майно може бути відчужене відповідачем до рішення суду, що утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову або зробить його виконання взагалі неможливим (а.с. 23).

В той же час, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали від 25.11.2015 року, суд, ще не розглядаючи позову по суті, вже фактично прийшов до висновку про відсутність будь-яких прав позивачки на спірні об'єкти нерухомості, оскільки вважає правомірним можливе розпорядження відповідачем спірним майном (що включає в себе і його відчуження).

Як стверджується матеріалами справи, дійсно саме в день постановлення судом оскаржуваної ухвали (25.11.2015 року) відповідачем спірні будинок та земельну ділянку по договорах купівлі-продажу було відчужено ОСОБА_7 (а.с. 46, 47), що підтверджує доводи заяви позивачки про забезпечення позову про наявність у неї підстав вважати, що спірне майно може бути відчужене відповідачем до рішення суду.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання вирішення заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.2, 312 п. 3, 314 ч.1 п.6, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 25 листопада 2015 року скасувати і передати питання вирішення заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: