Справа №751/8363/16-ц
Провадження №2/751/1249/16
Рішення

Іменем України

05 жовтня 2016 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Мороз К. В.

при секретарі Гнатюк І. М.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового зсідання цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_6 підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради про вселення та відшкодування шкоди, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про захист права на житло та вселення у державну квартиру № 59 в житловому будинку № 76 по вулиці Незалежності в місті Чернігові, про стягнення з ОСОБА_2 10000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що являється квартиронаймачем державної квартири № 59 в житловому будинку № 76 по вулиці Незалежності в місті Чернігові. За рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 30 травня 2016 року у цивільній справі № 751/820/16-ц визнано і право ОСОБА_2 на користування вказаною квартирою. Відповідач являється вдовою батька позивача - ОСОБА_7, який помер 5 листопада 2015 року. Одразу після поховання ОСОБА_7 і дотепер позивача у спірну квартиру не впускає відповідач, мотивуючи тим, що позивач не має права там проживати.

Спроби позивача потрапити до зазначеної квартири з допомогою адвоката та поліції не дали жодних результатів, оскільки без рішення суду позивач не може примусово потрапити до свого єдиного житла. У позасудовому порядку ОСОБА_2 вирішувати такий спір категорично відмовляється.

Із письмовими заявами про сприяння у вселенні позивача до спірної квартири вже після рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 30 травня 2016 року позивач з адвокатом зверталися 22.07.2016 року, 28.07.2016 року, 16.08.2016 року. Крім того, двічі позивач письмово зверталася до ОСОБА_2 з вимогами 04.08.2016 року та від 15.08.2016 року про усунення перешкод мого її вселення у спірну квартиру та надання ключів від замків вхідних дверей.

19.08.2016 року позивач з адвокатом приходила до спірної квартири, що потрапити до спірної квартири та власного житла, проте відповідач в черговий раз у квартиру позивача не впустила і наголосила, що і не впустить ніколи.

В судове засідання позивач не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлена згідно ст. 74 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області визначено право осіб на користування спірним житловим приміщенням, позивач тричі здійснювала намагання вселитися, але ОСОБА_2 повідомила, що нікого не буде впускати. Після розірвання шлюбу між батьками позивача дитина проживала з матір'ю, але з батьком спілкувалася, періодично проживала. Тривалий час в спірному приміщенні не проживала, так як навчалася за межами міста Чернігова. У ОСОБА_5 право на користування жилим приміщенням виникло з 04.01.2001 року, зареєстрована за заявою батька, як член сім'ї. Квартиронаймачем стала з січня 2016 року за рішенням Новозаводської районної у м. Чернігові ради. З листопада 2015 року відповідач стала чинити перешкоди у користуванні квартирою, фактично не пускає до житла. Заяви направлялися 22.07.2016 року, 28,07.2016 року та 16.08.2017 року. 04.08.2016 року направлялася вимога, 19.08.2016 року намагалися зайти до квартири, але ОСОБА_2 двері не відчинила, хоча і була.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. Пояснила, що листи вона не отримувала, сусіди казали, що позивач не приходила і не жила. ОСОБА_5 з батьком не спілкувалася, її речей в квартирі не було, тільки була прописана. Замки в дверях і двері відповідач не змінювала. ОСОБА_5 не мала ключів, ніколи не була в квартирі. 19.08.2016 року приходив ОСОБА_1 казав вселятися, відповідач його не впустила, ОСОБА_5 вона не бачила. Додала, що не впустить ОСОБА_5 до квартири, оскільки вона чужа і вони не зможуть разом жити, були погрози, відповідача виганяли. Відповідач живе з 2010 року в квартирі, вселялася як цивільна дружина, а потім в 2012 році уклали шлюб. Що в квартирі була зареєстрована ОСОБА_5 відповідач знала, але не бачила її. Знає, що квартиронаймачем квартири є ОСОБА_5, але вважає це рішення неправомірним.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала заперечення відповідача. Події грудня 2015 року були розглянуті в суді і прийнято рішення апеляційним судом Чернігівської області. Право користування ОСОБА_8 визначене рішенням апеляційного суду. ОСОБА_5 не проживала в квартирі, лише була зареєстрована.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 визнана наймачем квартири АДРЕСА_1, з нею укладено договір. ОСОБА_5 була зареєстрована за даною адресою з 04.01.2001 року, як донька квартиронаймача ОСОБА_7, ОСОБА_2 зареєстрована з 10.06.2016 року за рішенням суду. ОСОБА_7 був зареєстрований з 04.01.2001 року по 05.11.2015 року, вибув у звязку зі смертю.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що вибивали двері, був стук, грюкіт. ОСОБА_5 в квартирі свідок не бачила. ОСОБА_2 скаржилася, що ОСОБА_5 надсилала листи, що буде вселятися. Всі обставини свідок знає зі слів ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 прописана в квартирі АДРЕСА_2 з малих років. Після смерті батька вона намагалася вселитися, стукали, грюкали, погрожували. Замки в квартирі не змінювалися, ключів від квартири ОСОБА_5 не мала, ці обставини свідок знає зі слів ОСОБА_2. Свідок була присутня коли приходили другий раз, коли було тихо. Був адвокат та поліцейська, адвокат казав, що будемо вселятися.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що є донькою ОСОБА_2. ОСОБА_5 бачила на похороні ОСОБА_7, раніше не бачила. ОСОБА_5 в квартирі не мешкала, це знає за слів ОСОБА_2 і ОСОБА_7. У ОСОБА_5 ключів від квартири не було, її речей у квартирі також не було. ОСОБА_5 намагалася вселитися весною, ламали двері, був адвокат, її молодий чоловік. ОСОБА_2 двері не відчинила боялася.

Вислухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно рішення апеляційного суду Чернігівської області від 30.05.2016 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 квітня 2016 року за ОСОБА_2 визнано право користування жилим приміщенням - квартирою № 59 у будинку № 76 по вул. Незалежності у м. Чернігові (а.с.3-9).

З копії паспорту НМ372176 виданого Новозаводським ВМ УМВС України в Чернігівській області на ім'я ОСОБА_5 ( а. с. 15) вбачається, що позивач зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04 січня 2001 року.

Статтею 61 ЖК УРСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Отже, за змістом цієї норми Кодексу члени сімї наймача квартири, що належить до державного і громадського житлового фонду, мають не лише рівні з наймачем права щодо користування квартирою, але й несуть усі обовязки, повязані з її утриманням, у тому числі з оплатою житлово-комунальних послуг.

З вищенаведених норм і встановлених у судовому засіданні обставин вбачається, що ОСОБА_5 має право на користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3, оскільки у встановленому порядку не визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Листом від 04.08.2016 року ОСОБА_5 зверталася до ОСОБА_2 з вимогою про надання доступу до житла ( а. с. 13), яке було отримано відповідачем 06.08.2016 року ( а. с. 34). В судовому засіданні відповідач визнала факт намагання 19.08.2016 року уповноваженого представника позивача адвоката ОСОБА_1 вчинити дії з вселення ОСОБА_5 до спірного житлового приміщення і відмову ОСОБА_12 надати доступ до житла в квартирі АДРЕСА_4.

З досліджених в судовому засіданні обставин, встановлено, що в порушення ст. ст. 9, 61 ЖК України відповідач чинить перешкоди ОСОБА_5 у праві користування жилим приміщенням в АДРЕСА_5 і порушено право позивача підлягає поновленню шляхом вселення останньої до зазначеної квартири.

В судовому засіданні не встановлені підстави визначені ч.2 ст. 23 ЦК України у заподіянні моральної шкоди позивачу неправомірними діями ОСОБА_2, не надано доказів завдання моральної шкоди внаслідок порушення її прав, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних ОСОБА_5 в частині стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 10000 грн..

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги немайнового характеру в сумі 551 грн. 20 коп., оскільки судом задоволений позов в частині усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення.

Керуючись ст. ст. 9, 61, 63 ЖК Української РСР, ст. 23 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_6 підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради про вселення та відшкодування шкоди задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_5 у користуванні квартирою № 59 будинку № 76 по вулиці Незалежності в місті Чернігові шляхом вселення у вищезазначену квартиру.

В решті решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К. В. Мороз