Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1409/16-ц

Номер провадження: 2/511/667/16

30 вересня 2016 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

при секретарі - Яценюк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 26028,08 грн.,

В С Т А Н О В И В:

17.06.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 23.07.2014 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 02.06.2016 р. склала 26028,08 грн. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити його позов.

Представник позивача надав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутність і ухвалити заочне рішення по справі (а.с.3). Пізніше заявив клопотання про проведення судового засідання по справі в режимі відеоконференцзвязку з Самарським районним судом м.Дніпро, але до вказаного суду для участі в судовому засіданні не зявився без зазначення причин.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 позов не визнали. Надали суду письмові заперечення, які підтримали в судовому засіданні (а.с.44). Пояснили, що ОСОБА_2 дійсно 23.07.2014р. подавала до Банку заяву на відкриття карткового рахунку для отримання поштових переказів, але кредитними коштами не користувалась. Зняття коштів з кредитної картки № 435139, за твердженням Банку, відбулося 18.04.2014р., а встановлення кредитного ліміту по картці у розмірі 8 000 грн. відбулося 25.03.2014р., тобто за 4 місяці до укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, на який посилається ОСОБА_1. Крім того, відповідно до вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.04.2016р., який набрав законної сили, касир - операціоніст ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст.190 ч.1 і ч.2, ст.191 ч.1 КК України, відносно, в тому числі, і ОСОБА_2 Також вважають недоведеною обставину отримання ОСОБА_4 кредитної картки № 435139 або її переоформлення та підписання ОСОБА_4 кредитного договору в письмовій формі.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» надав суду письмові пояснення (а.с.65), в яких стверджує, що ОСОБА_2 23.07.2014р. отримала кредит в розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання заяви на отримання кредиту, що свідчить про укладення кредитного договору в письмовій формі. На підтвердження вказаної обставини додана фотографія, на якій зображена відповідачка з карткою в руці. Крім того, 18.04.2014р. на мобільний телефон ОСОБА_4 надійшло СМС з кодом для підтвердження платежу. Після правильного введення коду ОСОБА_2 платіж було проведено та надійшло СМС повідомлення щодо зняття з картки грошових коштів на суму 7 500 грн. ОСОБА_2 не зверталась до Банку з заявами про втрату картки і її заблокування та не надала доказів, що операції зі зняття грошових коштів здійснювалися без її відома, так як сама розголосила Пін-код власної картки і вказала код для підтвердження операції з переказу коштів, який надійшов на її мобільний телефон. Щодо посилання ОСОБА_2 кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4, то представник позивача вважає ці посилання такими, що не мають значення по даній справі.

Враховуючи думку представника позивача, викладену в заяві, заслухавши відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та має в користуванні декілька універсальних карток для виплат № №665234 та №100578, одну з яких вона отримала на підставі власної заяви від 23.07.2014р. на відкриття карткового рахунку.

Як стверджує відповідачка в судовому засіданні, картку №435139 вона ніколи не отримувала. Наприкінці березня 2014р. вона дійсно знаходилась в приміщенні ПАТ КБ «ПриватБанк» в смт.Лиманське Роздільнянського району для отримання грошового переказу в іноземній валюті, для чого касир операціоніст ОСОБА_4 брала її паспорт. Після цього вона також неодноразово відвідувала відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» в смт.Лиманське для отримання грошових переказів від доньки та для отримання пенсії.

Фотографія ОСОБА_2 з карткою в руці, надана представником Банку в якості доказу отримання нею за кредитним договором від 23 липня 2014 року картки з №435139, на яку 25 березня 2014 року був встановлений кредитний ліміт 8 000 грн., а 18 квітня 2014 року знято 7 500 грн. кредитних коштів, не може бути прийнята судом до уваги, так як з цієї фотографії не вбачається, яку саме картку отримувала ОСОБА_2 та коли. Крім того, суд погоджується з доводами відповідачки та її представника, що ОСОБА_1 не довів, яким чином кредитний ліміт на картку №435139 був встановлений та кредитні кошти видані за декілька місяців до підписання сторонами по справі кредитного договору.

Крім того, в провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області перебувало на розгляді кримінальне провадження за №0001741 від 08.10.2014 року відносно ОСОБА_4, яка обвинувачувалась у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України, кваліфікованого як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), ч. 2 ст. 190 КК України, кваліфікованого як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, та ч. 1 ст. 191 КК України, кваліфікованого як привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, про що їй було повідомлено про підозру 13.10.2015 року.

По вказаній вище кримінальній справі процесуальне становище відповідачки ОСОБА_2 визнано як потерпіла.

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.04.2016 року встановлено, що ОСОБА_4, згідно наказів, № N Э.DN-ПП-2012-242 від . 25.04.2012, № N Э.DN-ПП-2013-440 від 02.08.2013, та № N Э.DN-ПП-2-14-15530 від 18.04.2014 року відділення трудових ресурсів «ПриватБанку», перебувала на посаді касира-операціоніста Регіонального відділення південного ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», відділення смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області.

Відповідно до посадової інструкції касира-операціоніста Регіонального відділення південного ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», відділення смт. Лиманське та угоди про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 24.03.2006 р., з якою ознайомлена ОСОБА_4, на неї покладено обовязки щодо оформлення фінансово-кредитних документів, проведення фінансово-кредитних рахункам клієнтів ПАТ КБ «ПриватБанк», та обовязки розпорядження переданими на зберігання або на інші цілі матеріальними цінностями.

Таким чином, касир-операціоніст Регіонального відділення південного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» відділення смт.Лиманське ОСОБА_4 несла повну матеріальну відповідальність за матеріальні цінності у відділенні банку.

ОСОБА_4 визнано винуватою в тому, що 18.04.2014 року вона повторно, шляхом обману ОСОБА_2 отримала доступ до кредитної картки №435139, оформленої на імя останньої та в подальшому, перебуваючи на робочому місці, в приміщенні відділення ПАТ КБ «Приват Банк», розташованому в смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, в період часу з 18.04.2014 року по 21.08.2014 року, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, з корисливих мотивів, без відома ОСОБА_2 проводила фінансово-кредитні операції по кредитній картці №435139 та шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 5850 гривень, які використала у власних цілях (а.с.48).

Згідно виписки по картці-рахунку №435139 (а.с.56) 18.04.2014 списано з рахунку 7800 грн. (7500 грн. оплата комунальних платежів та 300 грн. комісії), 04.06.2014р. та 22.07.2014р. рахунок поповнено готівкою на суму 500 грн. та 550 грн., а тому ОСОБА_4 заволоділа грошовими коштами ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі саме 5850 гривень.

Тобто грошові кошти на суму 7800 грн. з нарахованими відсотками та штрафними санкціями, а всього на суму 26 028, 08 грн., які ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2, відповідно до вироку суду від 15.04.2016р. були вкрадені у Банка іншою особою ОСОБА_4 яка мала доступ до рахунку, який було відкрито на імя ОСОБА_2

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ч.4 ст.61 ЦПК України передбачає, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи, що факт укладення кредитного договору з ОСОБА_2 позивачем не доведено, вини відповідачки ОСОБА_2 у списанні коштів з рахунку, відкритого на її імя, не встановлено, а також те, що вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.04.2016 року ОСОБА_4 було визнано винуватою у вчиненні злочинів, частково задоволено цивільний позов ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 105 501,19 гривень, крім того, з ОСОБА_4 стягнуто 4000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2, яку у даному кримінальному провадженні було визнано потерпілою, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Банку у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 1048, 1049, 1050, 1054, ч.ч.1,2 статті 1166 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 26 028, 08 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Бобровська