АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Міцнея В.Ф.

секретар: Вівчарик Н.К.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів.

Посилався на те, що 21 серпня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №000015 з додатками. Згідно з п.1.1 якого, предметом лізингу є автомобіль марки «Geeli Emgrand», у визначеній додатком №2 специфікації. Відповідно до умов договору відповідач прийняв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки «Geeli Emgrand» у власність та передати предмет лізингу в користування лізингоодержувачу - позивачу, в строк та на умовах, передбачених договором. В усній формі представник відповідача роз'яснив, що він повинен спочатку сплатити розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і через декілька днів відповідач передасть йому в користування предмет лізингу. В цей же день позивач сплатив на рахунок відповідача 33600грн.

№22ц-286/16 Головуючий у І інстанції Ляху Г.О.

Категорія 19 Суддя-доповідач Височанська Н.К.

При цьому представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу, який виявився адміністративним платежем лізингодавцю за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення, а навпаки введено в оману, що це часткова оплата вартості автомобіля, на що він і розраховував. У нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору під час його підписання, так як представник відповідача не надав йому достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору він йому пояснив та спонукав підписати договір без детального ознайомлення з ним, посилаючись на зайнятість.

Зазначав, що йому протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Таким чином, представником компанії введено його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому вважає оспорюваний договір недійсним.

Вказував також, що відповідач порушив його права, як споживача, оскільки, під час укладення даного правочину застосував нечесну підприємницьку діяльність, позбавив його достатнього часу для прийняття свідомого рішення.

Просив суд визнати договір фінансового лізингу №000015 від 21 серпня 2015 року недійсним та стягнути з відповідача 33936грн.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу №000015 від 21 серпня 2015 року. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 33600грн. Вирішено питання судових витрат.

На дане рішення суду ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що в результаті нечесної підприємницької діяльності було введено в оману споживача щодо істотних умов договору, оскільки умови договору є несправедливими та непрозорими, порушують принцип добросовісності, внаслідок чого утворився дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживача, що не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансовий лізинг», а відтак, пославшись на приписи ч. 1 ст. 203, ст. 215 та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», визнав недійсним договір фінансового лізингу, наслідком чого є повернення позивачу сплачених коштів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону) (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові №6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року).

Колегія суддів вважає, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 21 серпня 2015 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно додатку №2 (специфікація) до договору предмет лізингу не визначений: відсутні технічні та індивідуальні характеристики транспортного засобу, рік його випуску, продавець (постачальник), ціна у грошовій одиниці України, тощо.

Лізингоодержувач не має права відмовитись від запропонованого та повинен пристати на пропозицію відповідача, а у разі відмови договір може бути розірваний, в такому разі адміністративний платіж не повертається, а також накладаються додаткові фінансові санкції.

Договором також передбачено, що лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання предмета лізингу лізингоодержувачем протягом одного року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу всі сплачені кошти без врахування сплаченого адміністративного платежу.

Таким чином, за невиконання договірного зобов'язання лізингодавець не несе відповідальності перед лізингоодержувачем, а навпаки одержує від нього вигоду.

Умовами договору також передбачено ймовірне подорожчання предмету лізінгу, однак обов'язку лізінгодавця щодо повернення сплаченого авансового платежу (як надмірно сплаченої суми) у випадку придбання товару за нижчою ціною не передбачено.

Таким чином, умови договору суттєво обмежують права позивача, як споживача та звужують обов'язки відповідача, що в свою чергу тягне за собою виключення його відповідальності за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі товару.

Крім цього, згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові №6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року).

З матеріалів справи вбачається, що договір фінансового лізингу від 21 серпня 2015 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про те, що спірний договір містить несправедливі умови.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: