Справа № 750/4007/16-ц
Провадження № 2/750/1517/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.,

за участю секретаря Кравченко І. В.,

з участю відповідача та її представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності та поділ майна, -

в с т а н о в и в :

21.04.2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.08.2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна залишити без розгляду

13.06.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання та ведення спільного господарства без укладення шлюбу, поділ майна в якому просив: 1) встановити факт сумісного проживання та ведення спільного господарства без укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у період з січня 1998 року по травень 2008 року; 2) поділити майно, набуте сторонами за час шлюбу, визнавши право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку будинку № 21 по вул. Калинова в м. Чернігові з надвірними будівлями та спорудами. Свої позовні вимоги мотивував тим, що з відповідачкою по справі ОСОБА_2 Л О позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з 08 червня 1996 року по 27 січня 1998 року, а також з 17 травня 2008 року по 12 січня 2016 року. Весь цей час, починаючи з червня 1993 року по жовтень 2015 року, ОСОБА_2 постійно проживав з відповідачкою однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та збудували будинок № 21 по вул. Калинова в м. Чернігові з надвірними будівлями та спорудами. Навіть після розірвання шлюбу у 1998 році сторони продовжували проживати як подружжя, вести спільне господарство та будувати свій будинок, підтвердженням чого є повторне укладення шлюбу між позивачем та відповідачкою в травні 2008 року, крім того позовні вимоги обґрунтовані тим, що позика, яка була взята ОСОБА_3 на будівництво спільного будинку виплачувалась протягом 20 років аж до 01 жовтня 2010 року, тобто за спільні кошти подружжя.

Представник позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі судовому засіданні 17.08.2016 року. Після оголошеної перерви в судове засідання не зявився, розгляд справи відкладався, в судове засідання викликався позивач та його представник, однак в судове засідання не зявилися, про причини неявки до суду не повідомили, у звязку із чим суд вважає за можливе завершувати розгляд справи без їх участі.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, у задоволенні позову просили відмовити, подали письмові заперечення проти позову.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії ОСОБА_4 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища 08.06.1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб (а.с. 7). 03.06.1995 року у сторін народилась дочка ОСОБА_5 (а.с. 77). Згідно із довідкою Деснянської районної у м. Чернігові ради від 12.05.2016 року, ОСОБА_2 з 06.08.1996 року зареєстрований за цією адресою, також в довідці зазначено, що він фактично проживає за цією адресою, однак оскільки в ній не вказано, що він проживав у період з 1998 року по 2008 рік, суд вважає, що цією довідкою підтверджується, що позивач проживає в спірному будинку станом на дату її видачі (а.с. 83).

04.08.1997 року рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,зареєстрований 08 червня 1996 року було розірвано, про що зроблений актовий запис № 113 від 27.01.1998 року (а.с. 4,7). Рішенням виконавчого комітету від 24.02.1997 року № 43 було призначено опікуном ОСОБА_3 над неповнолітньою ОСОБА_6, у звязку із тим, що батько дитини знаходився на лікуванні наркологічному диспансері, а мати дитини позбавлена судом права займатись вихованням дитини (а.с. 206). Постановою Деснянського районного народного суду м. Чернігова від 09.02.1998 року було стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання двох дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Марії, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 204). Отже, рішення виконавчого комітету та постанова Деснянського районного суду спростовують твердження позивача про те, що не стягувались аліменти та позивач утримував дружину та дочку та сторони проживали разом.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на будинок по вул.. Калиновій, 21 в м. Чернігові в цілому (а.с. 50). Право власності на вказаний будинок зареєстровано 17.10.2005 року. Цей факт також підтверджується довідкою КП «Чернігівське МБТІ» від 26.08.2016 року (а.с. 237)

Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації на житловий будинок по вул.. Калиновій, 21 в м. Чернігові, на замовлення ОСОБА_7, станом на 26.01.1994 року був збудований житловий будинок А-2, погріб а-1, сарай Б-1, сарай б-1, погреб б1-1 та огорожа, рік забудови зазначений 1993 року, а тому суд не бере до уваги акт прийму житлового будинку на праві приватної власності затверджений рішенням Деснянської районної у м. Чернігові ради від 25.07.2005 року в частині, де зазначено рік закінчення будівництва - 2005 рік, оскільки він в цій частині він суперечить технічному паспорту, а також показанням свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11Г (а.с. 51-56).

21.09.1990 року між ОСОБА_7 та Ощадбанком СРСР було укладено договір позики грошових коштів. Цільова грошова позика надавалась строком на 20 років в сумі 20000 карб. СРСР, цільове призначення будівництво житлового будинку по вул.. Калиновій, 21 в м. Чернігові (а.с. 84-86).

Відповідно до копій накладних на відпуск матеріалів на сторону та копій квитанцій, ОСОБА_7 в період з 1990 по 1992 роки здійснювала купівлю будівельних матеріалів (а.с. 153-177).

Погашення цільової грошової позики було здійснено ОСОБА_12 у 1992 році, що підтверджується копіями повідомлень за січень, жовтень та листопад 1992 року (а.с. 184).

Отже твердження ОСОБА_2 про те, що позика погашалась із спільних коштів подружжя не відповідає дійсним обставинам справи повністю була погашена до шлюбу, а також до того періоду, за який позивач просить встановити факт спільного проживання.

17.08.1994 рок між ОСОБА_7 та Кооперативом «Газовик» було укладено договір на газифікацію будинку по вул.. Калиновій, 21 в м. Чернігові (а.с. 178).

Відповідно до копії рішення суду Новозаводського району м. Чернігова від 25.08.1993 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 укладений у 1990 році було розірвано (а.с. 203).

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу датою державної реєстрації розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 є 12.11.1993року (а.с. 234-235).

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що знає позивача за зустрічним позовом 23 роки, пояснив спочатку, що разом збудували будинок, потім пояснив, що як позивач прийшов до відповідача, так стояли тільки стіни, а також пояснив, що будинок вже був збудований в 1992-1993 році. Свідок ОСОБА_9 пояснила, що будинок був побудований вже в 1994 році, коли сторони проживали разом, а в 1992 році свідок вперше була в спірному будинку, в ньому були стіни та дах,в якому були дірки, а також пояснила, що з 2009 року по 2014 року сторони проживали при монастирі. Свідок ОСОБА_6 пояснив, що з моменту знайомства вони зустрічались, з 1993 року вони вели спільне господарство, будували будинок, будівництво якого було завершено в 1996 році.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що знає ОСОБА_2 з кінця 1994 року початку 1995 року, у нього та його мами (ОСОБА_3 О.) були відносини, вони зустрічались, також пояснив, що спірний будинок будувався з 1990 року, в 1991 році чи 1992 році копали колодязь, в 1991 році догнали коробку та поклали дах, в 1992 році були зроблені штукатурні роботи, в цей час мама, він, сестра та бабуся проживали на вулиці Борисенко56/1, в 1994 році провели газ, а коли почав жити з його мамою (ОСОБА_3 ) ОСОБА_2 в будинку вже нічого не будувалось, бо він був повністю готовий, горище робили в 1992-1993 роках наймані робітники та свідок, через деякий час вони розлучились через те, що ОСОБА_2 зловживав спиртними напоями. Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_3 та розпочинали будівництво будинку одночасно, будівництво будинку було здійснено в 1992-1993 роках, до того часу, коли зявився ОСОБА_2 Свідок ОСОБА_11 пояснила, що будинок в 1993 році був збудований, в 1994 році підключили газ та ОСОБА_3 переїхала проживати до спірного будинку, а десь в 1995 році зявився ОСОБА_2

До показань свідка ОСОБА_8 суд ставиться критично, оскільки він надав суперечливі показання з приводу будівництва будинку, спочатку він сказав, що будували будинок сторони, коли жили разом, потім пояснив, що як зявився ОСОБА_2, то були лише стіни, а на питання головуючого щодо того як сторони жили в будинку без даху, чіткої відповіді він не надав. Крім того його свідчення суперечать показанням інших свідків, в тому числі і зі сторони позивача за зустрічним позовом. Щодо пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9, то, їх пояснення звелися до загальних фраз щодо того, що їм було відомо про факт спільного проживання та участі позивача у будівництві, однак ці показання не підтверджені ніякими доказами. Також пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 в частині проживання сторін за однією адресою до 1995 року спростовуються показаннями сусідів ОСОБА_10, ОСОБА_11 та сина відповідача ОСОБА_4, а також спростовуються даними, зазначеними в домовій книзі щодо реєстрації проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_3 (колишня Борисенко) в м. Чернігові (а.с. 6 10).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Таким чином, з вказаного вбачається, що встановлення фактів проживання однією сім'єю у період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено. Отже у задоволенні заяви з цих підстав за період з січня 1998 року по 01 січня 2004 року слід відмовити, оскільки, діючи на свій розсуд і не реєструючи шлюб сторони не врегулювали свої відносини відповідно до закону, тому таке спільне проживання не породило цивільних прав і обовязків саме подружжя ( не є юридичною підставою для цього), а для встановлення судовим порядком до запровадження законом відповідного правового інституту факту проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу передбачених законом підстав немає. Таким чином, відсутній в юридичному розумінні факт проживання сторін однією сімєю без шлюбу між собою у період до 01.01.2004 року.

Право власності на спірний житловий будинок зареєстроване лише в 2005 році, хоча будівництво будинку 21 по вул.. Калиновій в м. Чернігові розпочате в 1990 році на підставі договору на забудову від 06.07.1990 року, а завершене в 1993 році, на яке витрачені кошти, які належали особисто ОСОБА_3 та були нею сплачені в 1992 році до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Так як позивачем за зустрічною позовною заявою не надано належних доказів на підтвердження проживання із відповідачем однією сімєю та ведення ними спільного господарства з 01.01.2004 року по 16 травня 2008 року, а також позивачем не доведено, що під час спільного проживання вартість спірного будинку значно збільшилась, крім того позивачем не надано доказів на підтвердження того факту, що він брав участь у будівництві будинку 21 по вул.. Калиновій в м. Чернігові, який був збудований в 1993 році, а також враховуючи те, що позику, яку отримала на будівництво будинку до шлюбу ОСОБА_3 вона погасила в листопаді 1992 року, а отже спірний будинок не є обєктом спільної сумісної власності, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності та поділ майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя