Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.01.2016 р. 145/1932/15-ц 2/145/162/2016

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняка І. О.

за участі секретаря Тихої О.Н.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Тиврівської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою, в якій вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня мати ОСОБА_5, яка до дня смерті проживала по АДРЕСА_1.

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять у тому числі земельна ділянка площею 0,0750 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0.0616 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою.

За життя ОСОБА_5 зазначеним майном не розпорядилася. Вони є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після неї. Крім них, інших спадкоємців першої черги спадкування за законом немає.

Вони прийняли спадщину, подавши відповідні заяви до Тиврівської держнотконтори в установлений законодавством строк та оформили свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, яка також належала спадкодавцю та входила до спадкової маси, оформити спадщину на зазначені земельні ділянки в нотаріальній конторі немає можливості через відсутність державних актів, які б посвідчували право спадкодавця на них.

Право на зазначені земельні ділянки ОСОБА_5 набула на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Тиврівської селищної ради Тиврівського району Вінницької області від 30. 11. 1993 року № 153, яким вони були передані їй у приватну власність.

До 01.01.2002 року (дата набрання чинності ЗК України в редакції 2001 року) передача у приватну власність громадянам земельних ділянок здійснювалась у відповідності до ЗК України в редакції 1990 року та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року.

Згідно із частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначались статтею 23 ЗК України 1990 року. Проте дію цієї статті було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року, відповідно до якої право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчувалося відповідною місцевою радою, про що робився запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Тобто, право власності громадян на земельну ділянку виникало з моменту прийняття відповідною радою рішення про передачу у власність громадянину земельної ділянки, але з наступною видачею державного акта на право власності на земельну ділянку.

У випадку, якщо було рішення відповідної місцевої ради про передачу земельної ділянки у приватну власність, а громадянин, який набув дане право, помер і не отримав державного акта на право власності на земельну ділянку, то оформлення державного акта здійснювалось на ім'я спадкоємця.

Тому право на зазначені земельні ділянки входить до складу прийнятої ними спадщини.

Крім того, перешкодою для одержання свідоцтв про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки та їх подальшого переоформлення є те, що вони були передані їхній матері одним рішенням і для будівництва та обслуговування житлового будинку, і для ведення особистого підсобного господарства, крім того це відповідало і цільовому призначенню землі згідно ст. 6 ЗК України в редакції 1990 року.

Проте чинним ЗК в редакції 2001 року, такого виду цільового призначення земельної ділянки як «ведення особистого підсобного господарства» не передбачено, а передбачено передачу земельних ділянок для «ведення особистого селянського господарства».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про особисте селянське господарство" особисте селянське господарство - "це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму". Згідно із ч. 3 тієї ж статті, ведення ОСГ не відноситься до підприємницької діяльності.

Попередній ЗК України 1990 року для позначення господарської діяльності громадян із виробництва сільськогосподарської продукції для задоволення власних потреб вживав термін "особисте підсобне господарство". Тотожність понять ОСГ та "особисте підсобне господарство" була підтверджена ЗУ "Про особисте селянське господарство" (ч. 6 ст. 5). Тому положення щодо земель ОСГ сьогодні поширюються на землі, надані свого часу для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно кадастрових планів, виготовлених ДП «Вінницький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул. Леніна,39 в смт. Тиврів Вінницької області належної спадкодавцю становить 0,0750 га, а площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою становить 0,0616 га

Згідно звітів ПП «Аргумент» експертна грошова оцінка земельних ділянок становить 26 562 грн. та 17 460 грн. відповідно

На земельну ділянку заборона відсутня.

Оскільки отримати свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі немає можливості, вона вимушені звернутися до суду із даним позовом.

Просять визнати за ними право спільної часткової власності по 1/2 частки кожного з них на земельну ділянку площею 0, 0750 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Тиврів Вінницької області.

Визнати за ними право спільної часткової власності по 1/2 частки кожного з них на земельну ділянку площею 0, 0616 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Тиврів Вінницької області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача Тиврівської селищної ради в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, вирішити спір на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу її відкриття.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, яка до дня смерті проживала по АДРЕСА_1.

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять, у тому числі, земельна ділянка площею 0,0750 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0.0616 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою, що стверджується рішенням 14 сесії 21 скликання Тиврівської селищної ради Тиврівського району Вінницької області від 30. 11. 1993 року № 153 (а.с.12), яким ОСОБА_5 їх було передано у приватну власність.

До 01.01.2002 року передача у приватну власність громадянам земельних ділянок здійснювалась у відповідності до ЗК України в редакції 1990 року та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року.

Згідно із частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначались статтею 23 ЗК України 1990 року. Проте дію цієї статті було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року, відповідно до якої право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчувалося відповідною місцевою радою, про що робився запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Тобто, право власності громадян на земельну ділянку виникало з моменту прийняття відповідною радою рішення про передачу у власність громадянину земельної ділянки, але з наступною видачею державного акта на право власності на земельну ділянку.

У випадку, якщо було рішення відповідної місцевої ради про передачу земельної ділянки у приватну власність, а громадянин, який набув дане право, помер і не отримав державного акта на право власності на земельну ділянку, то оформлення державного акта здійснювалось на ім'я спадкоємця, тому право на зазначені земельні ділянки входить до складу прийнятої ними спадщини.

Крім того, вказані земельні ділянки були передані ОСОБА_5 одним рішенням і для будівництва та обслуговування житлового будинку, і для ведення особистого підсобного господарства, крім того, це відповідало і цільовому призначенню землі згідно ст. 6 ЗК України в редакції 1990 року, проте чинним ЗК в редакції 2001 року, такого виду цільового призначення земельної ділянки як «ведення особистого підсобного господарства» не передбачено, а передбачено передачу земельних ділянок для «ведення особистого селянського господарства». Положення щодо земель ОСГ сьогодні поширюються на землі, надані свого часу для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно кадастрових планів, виготовлених ДП «Вінницький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 належної спадкодавцю становить 0,0750 га, а площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою становить 0,0616 га.

Згідно звітів ПП «Аргумент» експертна грошова оцінка земельних ділянок становить 26 562 грн. та 17 460 грн. відповідно (а.с.17-42).

Позивачі - спадкоємці першої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, спадщину прийняли, подавши у встановлений строк відповідні заяви до Тиврівської районної державної нотаріальної контори, інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, немає, що стверджується довідкою Тиврівської районної державної нотаріальної контори №1744/01-16 від 19.12.2015 р., Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №42519267 від 19.12.2015 р.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61,174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р.,

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності по 1/2 частки кожного з них на земельну ділянку площею 0, 0750 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Тиврів Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності по 1/2 частки кожного з них на земельну ділянку площею 0, 0616 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Тиврів Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ратушняк І. О.