РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

13.09.2016 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третіх осіб: Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідача, в якому просить: визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог, покликаються на те, що позивачка є власником квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору дарування квартири посвідченого 19.09.2005 року, держаним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори за реєстровим №4-2171. Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, однак з 2008 року у спірній квартирі не проживає, що стверджується Актом ЛКП «Південне» від 04.05.2016 року, квартирою не користувався, свої особисті речі не тримає. Той факт, що він зареєстрований у спірній квартирі зумовлює необхідність оплачувати комунальні послуги, чим порушуються права позивача, як власника. На підставі наведеного просить задовольнити заяву.

Позивач в судове засідання не з'явився, його представник подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача, позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоча належно повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки.

Представник Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоча належно повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки.

З матеріалів вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст.169,224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цієї статті, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які покликається як на підстави задоволення своїх вимог. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє квартирою АДРЕСА_1. Підставою виникнення права власності є договір дарування квартири НОМЕР_1 від 19.09.2005 року посвідчений Пятою Львівською державною нотаріальною конторою. Даний факт стверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.10.2005 року.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 05.05.2016 року №1254, виданої ЛКП «Південне», у квартирі АДРЕСА_1 окрім позивача та членів її сім'ї зареєстрований відповідач ОСОБА_4.

Згідно Акту комісії ЛКП «Південне» від 04.05.2016 року, при обстеженні квартири АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за згаданою адресою, але не проживає з 2008 року.

Так, з урахуванням наведеного в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суд вважає доведеним факт відсутності відповідача за місцем його реєстрації протягом тривалого часу, а саме: з 2008 року.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» - наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Ст. 72 Житлового Кодексу України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.

Виходячи із наведених норм закону та встановлених обставин справи суд вважає доведеною підставність позову, оскільки реєстрація відповідача у власній квартирі позивача створює останній незручності у користуванні та розпорядженні своїм майном, які виявляються зокрема у вимушеній необхідності нести додаткові витрати на комунальні послуги.

Спірна квартира є приватною власністю позивача, відповідач не є членом сім'ї позивача, квартира не набута у шлюбі, відповідач у ній не проживає з 2008 року.

Відтак, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість позову, позивачем та її представником доведено обставини на які вона покликалася, як на підстави його задоволення, а тому позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.10,60, 209, 212, 215-218 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення

Суддя Ю.М. Ванівський