22-ц/775/809/2016(м)
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Ковей Л.В.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.,

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря - Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ « Приват Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приват Банк» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 12 серпня 2016 року ,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом. Посилалося на те, що 15 червня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 22 300 грв., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто, до січня 2017 року. Позичальник у порушення умов кредитного договору по своєчасній сплаті банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, свої зобов'язання не виконав. В результаті, станом на 13 червня 2016 року, утворилася заборгованість в розмірі 90 182,62 грв., яка складається з: заборгованості за кредитом - 21778,81грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 62207,12 грн.; аборгованості за а пенею та комісією - 1426,09 грв., фіксованої частини штрафу - 500 грв.; процентної складової штрафу - 4270,60 грв. На підставі зазначеного позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та відшкодування судових витрат.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 12 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 21 778,81 грв. та судовий збір в розмірі 1378,0 грв. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення, в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, комісії, неустойки, та задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, зазначає, що заява разом з Умовами та Тарифами складає договір про надання банківських послуг, а тому між сторонами виникли договірні відносини. Відповідач підписанням заяви позичальника приєднався до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а тому банк у відповідності до умов договору здійснював нарахування відповідачу процентів, пені та штрафів. Суд безпідставно дійшов висновку про зменшення суми заборгованості, оскільки договір було укладено за власним волевиявленням сторін, які досягли згоди щодо всіх істотних умов договору і власноручно його підписали.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, тому, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, справа розглянута у його відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «Приват Банк» Малервейн М.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, комісії, пені та штрафів, відповідно до положень ст.303 ЦПК України, суд не перевіряє законність рішення в частині стягнення суми кредиту за відсутності скарг на зазначену частину рішення.

Судом встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що 15 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «КБ «Приват Банк» з проханням надати йому кредитний ліміт на платіжну картку в розмірі 22300 грв. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів, що відповідає терміну дії картки, тобто, до січня 2017 року.

В результаті неналежного виконання відповідачем умов договору, станом на 13 червня 2016 року, утворилася заборгованість в розмірі 90 182,62 грв., яка складається з: заборгованості за кредитом - 21778,81грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 62207,12 грн.; заборгованості за за пенею та комісією - 1426,09 грв., фіксованої частини штрафу - 500 грв.; процентної складової штрафу - 4270,60 грв.

Ухвалюючи рішення про відмову у стягненні заборгованості за процентами, комісією, пенею та штрафам, суд першої інстанції зробив висновок про те, що оскільки відсутній підпис позичальника в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку про умови кредитування, то відсутні докази щодо домовленості сторін про істотні умови укладеного кредитного договору відносно відсотків, комісії, пені та штрафів, що свідчить про необізнаність відповідача саме з цими умовами та тарифами на момент підписання заяви про отримання крдиту. Тому, заява разом з Умовами, Правилами та Тарифами не є належним доказом та складовою частиною даного кредитного договору. Крім того, змінюючи розмір процентної ставки в односторонньому порядку на підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, з вересня 2014 року позивач не надав жодних доказів на підтвердження факту повідомлення про це позичальника та його згоди на це збільшення.

Колегія суддів не може не погодитися з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставнам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст.207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.2 ст.207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі,якщо він підписаний його стороною, сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з матеріалів спарви, позивачем долучено до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом №СП-2010-256 від 6 березня 2010 року, але належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору 15 червня 2011 року діяли Умови надання споживчого кредиту саме в редакції, що долучена до позовної заяви, позивачем не надано.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що процентна ставка, як поточної заборгованості так і простроченої у 2011 -2102 роках зазначена на рівні 30%; у 2013-2014 роках - на рівні 27,60 %; у 2014- 2015 роках - 32,40 %, а у 2015- 2016 роках - на рівні 42 %.

На виконання ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 12 липня 2016 року про витребування у позивача письмових доказів: оригіналу анкети - заяви позичальника від 15 червня 2011 року; Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платідною карткою, Тарифів банку з підписом позичальника; відомостей про зміну процентної ставки та підстави зміни, інформації про повідомлення позичальника про зміни процентної ставки, суду вказані докази позивачем не надані. Не надано таких доказів і апеляційному суду.

Враховуючи ці обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що вказані Умови та правила надання банківських послуг не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачем вони не підписувались, відмітка про те, що відповідач з ними ознайомлений на копії таких Умов відсутня; що анкетою заявою від 15 червня 2011 року не встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами та право позивача нараховувати пеню та штрафи, тобто, між сторонами не було досягнуто домовленості по всім умовам договору, включаючи розмір процентної ставки, штрафів та пені.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява разом з Умовами та Тарифом складає договір про надання банківських послуг, у зв'язку з чим між сторонами виникли договірні відносини; що відповідач підписанням заяви позичальника приєднався до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а тому банк, у відповідності з умовами договору, правомірно здійснював нарахування відповідачу процентів, пені та штрафів, є неспроможними з вищенаведених підстав.

Інші доводи позивача, наведені скарзі правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі з'ясував фактичні обставини справи, поясненням сторін та наданим доказам, відповідно до положень ст.212 ЦПК України дав належну оцінку, ґрунтуючись на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності. В рішенні повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовною підставою для скасування рішення, у справі не встановлено.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» відхилити. .

Рішення Волноваського районного суду Донецкої області від 12 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.Ігнатоля

Судді: С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова