У х в а л а

18 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., вивчивши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між АКБ СР «Укрсоцбанк» (після зміни найменування ПАТ «Укрсоцбанк») та ним укладено договір кредиту №2007/13-2.06/261 від 23 квітня 2007, за яким надано в кредит 237000,00 доларів США під 13% річних строком до 23 квітня 2017 року. Позивач зазначив, що пунктом 2.5 договору кредиту передбачено нарахування процентів за користування кредитом на суму фактичної заборгованості за кредитом у валюті кредиту, щомісячно, за методом факт/360, де факт - фактична кількість днів у місяці, 360 - умовна кількість днів у році. Посилаючись на те, що кількість днів у році складає 365/366, позивач зазначив, що банк, прийнявши умовну кількість днів у році 360, штучно завищив відсоткову ставку за користування кредитом, встановлену пунктом 1.3 кредитного договору, що є незаконним та таким, що порушує права позичальника. Вважаючи умови договору кредиту в частині застосування банком методики нарахування процентів «факт/360» несправедливим, таким, що суперечить принципу добросовісності та свідчить про використання нечесної підприємницької практики, що має наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просив визнати умови договору кредиту №2007/13-2.06/261 від 23 квітня 2007 року, закріплені в пункті 2.5 щодо використання для нарахування процентів за користування кредитом методу «факт/360» - недійсними; внести зміни до договору кредиту №2007/13.206/261 від 23 квітня 2007 року, виклавши пункт 2.5 в наступній редакції: «нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту, щомісячно, за методом «факт/факт» де факт - фактична кількість днів у місяці».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутні підстави для визнання пункту 2.5 договору кредиту №2007/13-2.06/261 від 23 квітня 2007 року недійсним та внесення змін до договору кредиту шляхом викладення пункту 2.5 договору в редакції позивача.

Крім того, позичальник був ознайомлений із умовами кредитного договору, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, графіком платежів, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, про що свідчить його підпис на запиті на отримання кредиту.

Згідно копії анкети-заявки на отримання кредиту від 01 травня 2008 року, позивач своїм підписом підтвердив, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне, про особу та місце знаходження банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту. Цим же підписом на заявці про отримання кредиту позичальник засвідчив про відсутність у нього будь-яких зауважень, заперечень стосовно наданої йому банком інформації, як про особу і місце знаходження банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту.

Після укладення договору позивач протягом певного часу виконував свої зобов'язання за кредитним договором, що свідчить про погодження його з умовами договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За таких обставин суд першої інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2

Суд апеляційної інстанції перевірив законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, а тому безпідставним є посилання скаржника на зазначені обставини.

Доводи, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович