ухвала

іменем україни

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Іваненко Ю.Г., Висоцької В.С., Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації в зв'язку з ростом споживчих цін та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської областівід 30 вересня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що у період з 22 червня 1981 року по 03 травня 1982 року та з 28 серпня 1984 року по 03 травня 2012 року він працював на різних професіях та посадах у Публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»).

За час його роботи на підприємстві неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади, однак нарахування заробітної плати за час відпусток провадилось із порушенням законодавства.

З огляду на викладене, із врахуванням вимог уточненої позовної заяви, просив суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену заробітну плату за час щорічних відпусток за період з 08 лютого 1995 року по 03 травня 2012 року в сумі 4 629 грн 89 коп., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 60 052 грн 60 коп., моральну шкоду в сумі 20 000 грн та судові витрати за проведення експертизи в розмірі 11 016 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності підстав для проведення перерахунку заробітної плати за час відпусток у зв'язку із ненаданням позивачем доказів на підтвердження неправильного коригування відповідачем заробітної плати при нарахуванні виплат за час відпусток.

Як установлено судами попередніх інстанцій, згідно з копією трудової книжки ОСОБА_6 у періоди з 22 червня 1981 року по 03 травня 1982 року, а потім з 28 серпня 1984 року по 03 травня 2012 року працював на різних посадах у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Протягом роботи на підприємстві неодноразово знаходився у відпустці.

Спір виник з приводу порядку розрахунку середньої заробітної плати при нарахуванні сум оплати за час відпусток починаючи з 1995 року.

Так, у період роботи ОСОБА_6 підвищувались тарифні ставки і посадові оклади на підставі наказів підприємства, що не заперечується відповідачем.

Як убачається з матеріалів справи, правильність нарахування середнього заробітку за час щорічних відпусток перевірялася на підприємстві Територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області в серпні 2012 року, за наслідками якої був винесений припис від 17 серпня 2012 року № 04-05-63/141-107, який скасований судом 28 січня 2014 року.

Крім того, 21 вересня 2012 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу розглянуто адміністративну справу за протоколом від 17 серпня 2012 року, що надійшов з Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області, за наслідками перевірки від 17 серпня 2012 року про притягнення начальника бюро обліку розрахунків з персоналом до адміністративної відповідальності, за фактом порушення законодавства про оплату праці, застосування п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) та встановлено, що в діях ОСОБА_8 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, і провадження у справі закрито. Указана постанова набрала законної сили 01 жовтня 2012 року.

Отже, обставини відсутності порушень з боку посадових осіб ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» законодавства про працю встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також згідно з висновком судово-економічної експертизи від 26 червня 2014 року № 282/283-14, у зв'язку з тим, що відсутні необхідні документи, експертом не встановлено розмір недоотриманого ОСОБА_6 доходу при нарахуванні середньої заробітної плати для оплати щорічних відпусток за період з 08 лютого 1995 року по 03 травня 2012 року, та визначити розмір компенсації за затримку оплати щорічних відпускних виплат за період з 08 лютого 1995 року по 03 травня 2012 року ОСОБА_6 не можливо.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Статтею 4 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Відповідно до ст. 5 цього Закону організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів. Суб'єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об'єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об'єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники.

Договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів (частина перша статті 14 цього Закону).

Згідно зі ст. 15 вказаного Закону форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

За положеннями ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до п. 10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства» управління поточною діяльністю акціонерного товариства здійснює виконавчий орган товариства. До його компетенції належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат здійснюється з урахуванням їх фінансових можливостей, таке рішення приймається виконавчим органом підприємства відповідно до повноважень, установлених його статутом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-234цс14, від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-573цс15.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Г. Іваненко
Судді: В.С. Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М. Фаловська