Справа № 505/748/16-ц
Провадження № 2/505/625/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2016 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КЗ «ОСОБА_2 центральна районна лікарня», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головний лікар КЗ «ОСОБА_2 центральна районна лікарня» ОСОБА_3, про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВ И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась 19.02.2016 року в суд з зазначеним позовом до відповідача та просить ухвалити рішення яким поновити її на роботу на посаді бухгалтера КЗ «ОСОБА_2 центральна районна лікарня», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.01.2016 року по день ухвалення рішення у справі, стягнути моральну шкоду у сумі 5000 грн., своє звільнення з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України вважає незаконним, оскільки вона має переважне право на залишенні на посаді перед бухгалтером ОСОБА_4, яка має нетривалий стаж роботи.

В ході судового розгляду справи позивач підтримала позов у повному обсязі.

Додатково пояснювала, що перебуває на пенсії майже 6 років та отримує пенсію у розмірі 1859 грн. на місяць. Чоловік її також пенсіонер. На їх утриманні знаходяться внучки, оскільки батьки розлучились. Тому їх пенсії не хватає на прожиття. У звязку з цим вимушена звертатись до суду з цим позовом.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5, який одночасно є представником головного лікаря КЗ «ОСОБА_2 центральна районна лікарня» ОСОБА_3, та представник за довіреністю ОСОБА_6 позов не визнавали у повному обсязі та просили відмовити у його задоволенні за його безпідставності.

Додатково представник відповідача ОСОБА_6, яка є головним бухгалтером КЗ «ОСОБА_2 центральна районна лікарня» суду пояснювала, що позивач і ОСОБА_4 працюють в бухгалтерії з питань заробітної плати. За добровільним розподілом трудових обовязків між ними, позивач відповідає за ведення пенсійних відрахувань. У звязку із неодноразовими помилками у цій роботі з боку позивача ОСОБА_2 УПФУ майже щорічно складає на неї, як відповідальну особу, протоколи та виписує штрафи. Якість роботи позивача вважає незадовільною. Натомість бухгалтер ОСОБА_4 веде свою частину роботи без зауважень. Тому на засіданні тарифно-кваліфікаційної комісії було віддано перевагу ОСОБА_4 у залишені її на посаді, як працівнику із вищою кваліфікацією та хорошою продуктивністю праці.

Вислухавши позивача та представників відповідача і третьої особи, дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку про таке.

Встановлено, що згідно наказу КЗ «ОСОБА_2 центральна районна лікарня» № 5 від 17.02.2005 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду бухгалтера.

Згідно наказу КЗ «ОСОБА_2 центральна районна лікарня» № 11/58 від 21.01.2016 року ОСОБА_1 за згоди профкому від 20.11.2015 року, було звільнено з посади бухгалтера КЗ «ОСОБА_2 центральна районна лікарня»» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України: «у звязку зі скороченням штату».

Підставою цьому стала реорганізація ДЗ «Відділкова лікарня ст. Котовська ДП «Одеська залізниця» у формі реорганізації в комунальний заклад «ОСОБА_2 центральна районна лікарня».

Відповідно до вимог ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише зокрема у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності штату працівників.

Рішенням ОСОБА_2 районної ради Одеської області №481-V від 21 жовтня 2015 року було створено комунальний заклад «ОСОБА_2 центральна районна лікарня» та затверджено його статут.

Наказом ДЗ «Відділкова лікарня ст. Котовська ДП «Одеська залізниця» №08/05 від 31 жовтня 2015 року, у звязку з реорганізацією ДЗ «Відділкова лікарня ст. Котовська ДП «Одеська залізниця» у формі реорганізації в комунальний заклад «ОСОБА_2 центральна районна лікарняні, інспектору з кадрів в строк до 02.11.2015 року було доручено письмово повідомити кожного працівника під розпис про наступну реорганізацію роботодавця, у разі відмови працівників від продовження роботі, у звязку з реорганізацією роботодавця до 02.01.2016 року підготувати документи про припинення трудових договорів згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.

Аналізуючи положення ст. 40 КЗпП України в системному зв'язку з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами і доповненнями) суд вважає, що безумовним правом власника або уповноваженого ним органу є можливість визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань. Однак, незалежно від того, закріплене таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників). Але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, оскільки власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Причому, власник на свій розсуд має право чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад, при цьому повинні додержуватися правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників, а також правила про завчасне сповіщення (частина третя ст. 22 Закону "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності").

Штатний розпис робітників апарату, медичного, господарського та обслуговуючого персоналу ДЗ «Відділкова лікарня ст. Котовська ДП «Одеська залізниця» станом на 2015 рік містив, крім інших, посади бухгалтера 1 категорії 3 посади, бухгалтер (з дипломом спеціаліста) 1 посада, бухгалтер 1 посада.

Змінений штатний розпис робітників апарату, медичного, господарського та обслуговуючого персоналу ОСОБА_2 центральної районної лікарні станом на 2016 рік містив крім інших, посади бухгалтера 1 категорії 3 посади, бухгалтера 2 категорії 1 посада.

Таким чином, було скорочено одну посаду бухгалтера.

Статтею 49-2 КЗпП України регламентовано, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

При цьому, судом у судовому засіданні встановлено, що відповідачем виконано вимогу статті 49-2 КЗпП України, що підтверджується наказом ДЗ «Відділкова лікарня ст. Котовська ДП «Одеська залізниця» №08/07 від 20.11.2015 року, згідно якого було попереджено працівників про майбутнє звільнення з посади, у звязку зі скороченням чисельності працівників та відсутністю вакантних посад вважаючи рівень освіти згідно ст. 49-2 КЗпП України. З вказаним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена, що підтверджується її власним підписом.

ОСОБА_1 було запропоновано друге місце роботи, а саме 0,25 ставки молодшої медичної сестри терапевтичного відділення в КЗ «ОСОБА_2 центральна районна лікарня», та вказано, що у разі незгоди на цю пропозицію, 21.01.2016 року вона буде звільнена на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується повідомленням №14 від 20.01.2016 року.

Проте, від вказаної пропозиції ОСОБА_1 відмовилась.

Позивач в позові вказує, що відповідачем було надано переважне право на залишення на

роботі ОСОБА_4 Позивач ж вважає, що вона має переважне право на залишення на роботі, зважаючи на те, що вона відповідає кваліфікаційним вимогам бухгалтера 1 категорії, та у неї більший стаж роботи ніж у ОСОБА_4

Проте, суд не погоджується з вказаними твердженнями позивачки, у звязку з наступним.

Згідно вимог ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому, з даної статті Кодексу вбачається, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Так, судом з'ясовано, що ОСОБА_4 була прийнята на посаду бухгалтера наказом №44 від 09.08.2010 року ДЗ «Відділкова лікарня ст. Котовська ДП «Одеська залізниця».

Таким чином, дійсно у позивачки більший стаж роботи бухгалтером на підприємстві, проте ОСОБА_4 має повну вищу освіту, що підтверджується дипломом серії КХ №36256214 від 29.05.2009 року.

Позивачка ж має технічну освіту, та закінчила у 1974 році Ананьївський сільськогосподарський технікум.

Суд враховує також, що ОСОБА_4 має малолітню дитину: доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, позивачка має гіршу характеристику по роботі, що підтверджується наступними доказами.

Наказом ДЗ «Відділкова лікарня ст. Котовська ДП «Одеська залізниця» №1 «К» від 16.03.2012 року бухгалтеру по заробітній платі ОСОБА_1 було винесено сувору догану, у звязку з систематичним недоброякісним виконанням своїх посадових обовязків, внаслідок чого пенсійним фондом неодноразово було накладено адміністративні стягнення на головного лікаря та головного бухгалтера.

14.03.2012 року та 27.04.2012 року головним бухгалтером ОСОБА_8 на імя головного лікаря ДЗ «Відділкова лікарня ст. Котовська ДП «Одеська залізниця» була написана доповідна записка про невідповідність бухгалтера по заробітній платі ОСОБА_1 займаній посаді.

ОСОБА_4 натомість негативних характеристик не має.

Позивачка перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду та отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою управління Пенсійного фонду України у м. Котовську та Котовському району Одеської області № 407 від 04.03.2016 року.

Згідно ст. 11 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» громадяни похилого віку мають право на працю нарівні з іншими громадянами, яке додатково гарантується державними цільовими програмами, територіальними та місцевими програмами зайнятості населення. Забороняється відмова у прийнятті на роботу і звільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу з мотивів досягнення пенсійного віку.

Натомість, держава сприяє соціальному становленню та розвитку молоді, а також забезпеченню працевлаштування молоді.

Згідно ст. 1 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» молодь, молоді громадяни - громадяни України віком від 14 до 35 років.

Згідно ст. 7 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» держава гарантує працездатній молоді рівне з іншими громадянами право на працю.

Згідно ст. 14 Закону України «Про зайнятість населення» до категорій громадян, що мають додаткові

гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать: один з батьків або особа, яка їх замінює і має на утриманні дитину (дітей) віком до шести років.

Аналізуючи матеріали справи суд приходить до висновку, що відповідачем було правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства надано ОСОБА_4 переважне право на залишення на посаді бухгалтера.

Відповідно до змісту ч.ч. 1-2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, звільняючи позивачку із займаної посади, ДЗ «Відділкова лікарня ст. Котовська ДП «Одеська залізниця» діяло на підставі чинного законодавства та в межах своєї компетенції.

Твердження позивачки щодо упередженого ставлення до неї з боку адміністрації відповідача, не підтверджені матеріалами справи, не знайшли такі підтвердження і в судовому засіданні.

Таким чином, позовні вимоги у частині поновлення позивачки на посаді бухгалтера, задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що звільнення позивачки відбулось без порушення вимог трудового законодавства, тому не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи вимоги позову щодо відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, з наступними змінами, розясняється, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Позивачем у підтвердження заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди не представлено будь-яких доказів спричинення йому такої моральної шкоди та причинно-наслідкового звязку між такою шкодою та діями відповідача повязаними з його звільненням.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору і їй у позові відмовлено, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 3, 40 ч.1п.1, 42, 43, 49-2, 232 ч.1п.2, 233, 237-1 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у позові до КЗ «ОСОБА_2 центральна районна лікарня», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головний лікар КЗ «ОСОБА_2 центральна районна лікарня» ОСОБА_3, про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

С у д д я-