АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/131/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Орел С. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоТрюхана Г. М.
суддівМіщенка С. В. , Сіренка Ю. В.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , Золотоніської міської ради, Міськрайонного управління Держкомзему у м.Золотоноша та Золотоніському району, Реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

В вересні 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, Золотоніської міської ради, Міськрайонного управління Держкомзему у м.Золотоноша та Золотоніському району посилаючись на те, що ОСОБА_6 є власником двох земельних ділянок по АДРЕСА_1 (державний акт серії НОМЕР_1 на земельну ділянку розміром 0,0149 га та державний акт серії НОМЕР_2 на земельну ділянку розміром 0,0073 га), а ОСОБА_8 теж є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 (державний акт серії НОМЕР_3 на земельну ділянку розміром 0,222 га).

Після отримання державного акту позивач виявила, що план меж земельної ділянки

не є зрозумілий і викликає сумнів, це було підтверджено і під час розгляду справи про

поділ будинковолодіння по АДРЕСА_1. Так, у висновку експерта від 18 серпня 2014 року № 54/14-23, 1268/14-23 зазначено, що реальний розподіл домоволодіння неможливий. Причиною цього являється те, що господарські споруди літня кухня «Ж», колодязь «Г», що знаходяться у спільному користуванні співвласників фактично знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_6, уборна «В», що перебуває в загальному користуванні фактично знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_8, сарай «Д», що знаходиться у користуванні ОСОБА_8 фактично розташований на земельній ділянці ОСОБА_6 Частина житлового будинку «А-1» та прибудова «а» перебувають у користуванні співвласників, а фактично знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_8

Зважаючи на те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 під час приватизації ОСОБА_6 перебувала у спільному користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_8, а тому без реального розподілу відповідачі не мали права передавати у власність земельні ділянки, вказані дії є порушенням ст. 118 ЗК України.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 5 серпня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Реєстраційну службу Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дане рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції визнав обгрунтованими доводи позовної заяви, надані позивачем докази в підтвердження своїх позовних вимог, доводи відповідача визнав такими, що не спростовують обґрунтованості мотивів позовних вимог.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги та пояснень, наданих апелянтом в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Золотоніської міської ради від 14 жовтня 1999 року № 709, було проведено розподіл присадибної земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 площею 480 кв.м., між співвласниками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 222 кв.м. кожному, двір загального користування 36 кв.м. згідно схеми розподілу.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 7 травня 2012 року, ОСОБА_8, на підставі рішення Золотоніської міської ради від 21 березня 2012 року № 16-16/VI, є власником земельної ділянки площею 0,222 га в АДРЕСА_1.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 4 серпня 2011 року, ОСОБА_6, на підставі рішення Золотоніської міської ради від 21 жовтня 2010 року № 57-10-V, є власником земельної ділянки площею 0,0149 га в АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку експерта від 18 серпня 2014 року № 54/14-23, 1268/14-23 -реальний розподіл домоволодіння по АДРЕСА_1 неможливий. Причиною цього являється те, що господарські споруди літня кухня «Ж», колодязь «Г», що знаходяться у спільному користуванні співвласників фактично знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_6, уборна «В», що перебуває в загальному користуванні фактично знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_8, сарай «Д», що знаходиться у користуванні ОСОБА_8 фактично розташований на земельній ділянці ОСОБА_6 Частина житлового будинку «А-1» та прибудова «а» перебувають у користуванні співвласників, а фактично знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_8

Відповідно до п. 1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі. Затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 4 травня 1999 N 43 (в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) - складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

В пункті 7 постанови № 7 Пленуму "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року, Верховний Суд України роз'яснив, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існу вав до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або ство рюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкоду вання заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК)

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Відповідачами не було здійснено закріплення меж земельної ділянки шляхом межових знаків, а також межові знаки не були погоджені з власниками та землекористувачами, акт не складався, позивач не розписувалася про погодження межових знаків, також відповідачами не враховано факту того, що нерухоме майно (будівлі) та земельні ділянки нерозривно пов'язані між собою.

За таких обставин, вирішуючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачкою ОСОБА_8 доведено, що відповідачем порушено її права на користування належним їй майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено правову природу спірних правовідносин, позивачем надано обгрунтовані та підтверджуючі докази в обгрунтування своїх позовних вимог, а тому висновок районного суду є правильним і скасуванню не підлягає.

Крім того, колегією суддів під час рогляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано подані представнком ОСОБА_6 - ОСОБА_7 доводи в підтвердження вимог апеляційної скарги і визнано, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування рішення суду апелянтом не наведено.

Колегія суддів спростовує доводи апелянта стосовно підвідомчості даної справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» визначено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , Золотоніської міської ради, Міськрайонного управління Держкомзему у м.Золотоноша та Золотоніському району, Реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :