Справа № 201/2291/16-ц
Провадження №2/201/1295/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2016 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., при секретарі Ляховій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 125 918,37 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Метал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення солідарно з них матеріальної шкоди в сумі 125 918,37 грн.

В обґрунтування вимог посилається на те, що ОСОБА_1 згідно наказу № 3-к від 09.02.2009 виконував обов'язки генерального директора ТОВ «Метал». ОСОБА_2 на підставі наказу № 11-к від 01.07.1999 було прийнято на посаду головного бухгалтера ТОВ «Метал». Відповідно до статуту ТОВ «Метал» підприємство створене за рахунок внесків фізичних осіб в сумі 885 640,00 грн., має на меті їх ефективне використання їх внесків. Органами керівництва є загальні збори учасників (вищий орган) та виконавчий орган - директор, який призначається загальними зборами, є їм підзвітним щодо фінансових результатів діяльності, має право укладати господарські договори, бути розпорядником коштів та майна товариства. У разі вчинення директором дій, що завдали майнової шкоди товариству, він зобов'язаний відшкодувати заподіяну шкоду (п. 13.6 статуту). Директор несе відповідальність за організацію бухгалтерського обліку, звітності, своєчасність та повноту сплати податків (п. 13.7. статуту).

З головним бухгалтером ТОВ «Метал» укладено договір № 2-ДМО-14 від 02.01.2014 про повну матеріальну відповідальність.

В квітні 2015 року, з метою недопущення та виявлення порушень податкового законодавства на вимогу учасників ТОВ «Метал» укладено договір № 5/04-15СП на проведення аудиторської перевірки з ТОВ АВ «АФК-Центр». Від ТОВ «Метал» договір підписав директор ОСОБА_1, але за його ж наказом аудитори не були допущені до перевірки. 08.05.2015 від імені ТОВ «Метал» на адресу ТОВ АФ «АФК-Центр» направлений лист за підписом ОСОБА_1, в якому він повідомив про перенесення перевірки у зв'язку з проведенням з 12.05.2015 планової виїзної перевірки ДПІ Жовтневого району.

Тобто, будучи ознайомленими з рішенням учасників товариства про проведення аудиту, обізнаними про майбутню податкову перевірку, замість того, щоб ретельно підготуватися, усунути недоліки, отримати фахову консультацію з питань оподаткування, відповідачі не надали аудиторам необхідних документів для експрес-аналізу, та не допустили їх для проведення аудиторської перевірки.

12.05.2015 ДПІ Жовтневого району розпочато виїзну податкову перевірку, за результатами якої донараховані податки та штрафні санкції за порушення норм податкового законодавства, а саме податковим повідомленням - рішенням № НОМЕР_1 від 17.06.2015 в сумі 510 013,75 грн. (штрафні санкції 102 002,75 грн.), повідомленням - рішенням № НОМЕР_2 від 18.06.2015 в сумі 7 925,60 грн. (штрафні санкції 7925,60 грн.), повідомленням - рішенням № НОМЕР_3 від 30.06.2015 в сумі 37 430,39 грн. (штрафні санкції 159 90,02 грн.), а всього 125 918,37 грн. Повідомленням - рішенням № НОМЕР_4 від 22.06.2015 в сумі 1 241 321,25 грн.

Загалом сума нарахованого грошового зобов'язання з урахуванням штрафів склала 1 796 690,99 грн., з яких 555 369,74 грн. (у т.ч. 125 918,37 грн. - штрафні санкції), сплачено відповідачами на власний розсуд за рахунок коштів підприємства. Інші донарахування за ініціативою учасників товариства оскаржені в судовому порядку.

Вважає, що завдяки халатним діям відповідачів, підприємство зі статутним капіталом в 885 640,00 грн. за три тижні втратило 555 269,74 грн. З вини відповідачів нараховані та сплачені податкові зобов'язання в сумі 1 796 690,99 грн., через те, що вони не допустили аудиторів.

Згідно з п. 2.2. акту від 15.06.2015 № 1804/22-02/24446930 (додаток № 15) ДФС України ДПІ у Жовтневому районі, у період, яким перевірявся, відповідальними за фінансово-господарську діяльність були генеральний директор ОСОБА_1 та головний бухгалтер ОСОБА_2 Учасники товариства запропонували їм надати фінансовий звіт та відповідні міркування щодо можливого відновлення платоспроможності. Але відповідачі від звітування відмовилися. ОСОБА_1 з метою приховання фінансової ситуації відмовився від участі в загальних зборах. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Метал» від 03.09.2015 його звільнено із посади генерального директора за одноразове грубе порушення на підставі ст. 41 КЗпП України. З того ж часу головний бухгалтер ОСОБА_2 перестала з'являтися на роботі, а через два тижні надіслала поштою заяву про звільнення за згодою сторін. 22.10.2015 трудовий договір з нею розірвано та проведено розрахунок.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми п.1 ст. 130 КЗпП України, ст. 1166 ЦК України, просить позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його задоволенні з підстав у ньому викладених.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, надав заперечення на позов в яких відзначив, що свої обов'язки директора він виконував у відповідності зі статутом, був підзвітним загальним зборам. За період його керівництва ТОВ «Метал» розвивалось та регулярно збільшувало доходи. Так, в липні 2015 року Національний бізнес рейтинг визнав ТОВ «Метал» лідером галузі за результатами в фінансово-господарської діяльності в 2013-2014 роках. Близько десяти років ТОВ «Метал» залучало банківські кредити, але у 2015 році кредитні зобов'язання були погашені, що підтверджується довідкою ПУМБ №DNI-5Z від 03.06.2015. З квітня 2015 року ТОВ «Метал» працювало на власних коштах. У квітні 2015 року для підготовки до загальних зборів звіту про фінансову діяльність, він вирішив провести аудиторську перевірку, для чого уклав договір з ТОВ АФ «АФК-Центр» №5/04-15СП. Початок перевірки було заплановано на 20.04.2015, але ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку із тим, що у головного бухгалтера ОСОБА_2 померла мати, він вирішив та погодив з ТОВ АФ «АФК-Центр» перенесення початку перевірки на іншу дату. Водночас 29.04.2015 від ДПІ у Жовтневому районі ГУ ДФС у Дніпропетровській області отримано повідомлення №11271/10/22-0218 про початок 12.05.2015 документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Метал». Згідно ст. 17 Закону України «Про господарські товариства» перевірки фінансової діяльності товариства не повинні порушувати нормального режиму роботи товариства. Планова податкова перевірка ДПІ є першочерговою, а у відповідності до ст. 17 Закону України «Про аудиторську діяльність» при проведенні аудиторської перевірки замовник має право вільного вибору дати початку перевірки. Беручи до уваги, що під загрозою була фінансово-господарська діяльність товариства він направив на адресу ТОВ АФ «АФК-Центр» повідомлення про перенесення початку аудиторської перевірки на більш пізній термін. Одночасно з плановою перевіркою ДПІ у Жовтневому районі направило запити і для всебічної перевірки фінансової діяльності товариства. За результатами документальної планової виїзної перевірки нараховано 555 365,74 грн. штрафний санкцій, донараховано ПДВ та штрафні санкцій на загальну суму 1 241 321,25 грн. Він вважав, що донарахування не є правомірним, оскільки мало місце неоднозначне тлумачення законодавства, тому доручив юристу Сорокіну В.В. подати позов до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, за результатами розгляду якого штрафна санкція в розмірі 1 241 321,25 грн. була скасована. Вважає, що не відповідає вимогам закону позиція позивача щодо зв'язку розміру статутний капіталу 885 640,00 грн. з донарахованими податками та штрафними санкціями. Дохід ТОВ «Метал» від реалізації за перше півріччя 2015 року склав близько 40 млн.грн., а чистий прибуток - 7 млн.грн. Він як керівник завжди переймався рівнем заробітної плати співробітників. За останні два роки (липень 2014 року та липень 2015 року) ним суттєво підвищено заробітну плату. Отримані прибутки ТОВ «Метал» спрямовувались на закупівлю товарів та сировини, придбання інструменту, обладнання, ремонт та придбання основних засобів, що значно укріплювало матеріально-технічну базу товариства.

Щодо порядку звільнення з посади, пояснив, що загальні збори учасників, проведені 03.09.2015 були неповноважні, так як ініціатором був він як генеральний директор. Юристом було роз'яснено, що до його компетенції згідно статуту не відноситься скликання загальних зборів. Тому він направив повідомлення учасникам товариства, про те, що усі раніше відправлені повідомлення про скликання загальних зборів, є такими, що суперечать вимогам законодавства, статуту. 10.09.2015 коли він виконував свої посадові обов'язки, один з учасників ТОВ «Метал» повідомив його про його звільнення з посади генерального директора ще 04.09.2015. На його прохання надати копію протоколу було відмовлено. Остаточний розрахунок він отримав 11.09.2015. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні також проти позовних вимог заперечував. Позивач надала письмові заперечення на позов, в яких відзначила, що про укладення договору №2-ДМО-14 від 02.01.2014 про повну матеріальну відповідальність їй стало відомо тільки після отримання даної позовної заяви. За шістнадцять років роботи на ТОВ «Метал» з нею не укладалося договору про матеріальну відповідальність. Жодних прецедентів щодо недовіри, дорікань з боку директорів не було. Наразі звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про визнання договору про індивідуальну матеріальну відповідальність недійсним. 30.05.2016 відкрито провадження у справі, триває судовий розгляд.

Вказує, що дійсно, на ТОВ «Метал» у 2015 році планувалось проведення аудиту, про що їй повідомив директор ОСОБА_1, який ініціював його проведення та уклав договір з ТОВ АФ «АФК-Центр». 10.04.2016 вона здійснила платіж на користь ТОВ АФ «АФК-Центр» за виїзд їх представника з метою з'ясування обсягу аудиторської перевірки. 14.04.2016 між ТОВ «Метал» та ТОВ АФ «АФК-Центр» укладений договір № 5/04-15СП. 24.04.2016 ТОВ АФ «АФК-Центр» отримано кошти в сумі 31 500 грн за аудиторські послуги, проведення яких планувалось розпочати 20.04.2015. Але ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї померла мати, у зв'язку із чим вона взяла відпустку без збереження заробітної плати, що було погоджено з генеральним директором ОСОБА_1 та учасником товариства ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ АС «АФК-Центр» з проханням перенести початок аудиторської перевірки на іншу дату. 29.04.2015 від ДПІ у Жовтневому районі отримано повідомлення №11271/10/22-0218 щодо проведення з 12.05.2015 документальної планової виїзної перевірки, яка буде проходити з 12.05.2016 по 08.06.2015 за період з 01.04.2012 по 31.12.2014. Доходи за цей період склали 72 млн.грн. Одночасно з плановою виїзною перевіркою, ДПІ у Жовтневому районі розпочало перевірку правильності застосування режиму звільнення від оподаткування ПДВ, визначеного п. 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України. ДПІ було надано запити про надання інформації від 30.03.2015 № 7034/10/04-63-15-0119 та від 26.05.2015 № 15557/10/04-63-15-0119. Крім того, під час проведення планової виїзної перевірки, двох позапланових перевірок ПДВ, отримано запит від 02.06.2015 16630/10/04-63- 5-0119 про надання документів та письмових пояснень на відпрацювання схем мінімізації від ухилення від сплати податків у березні 1015 році. Керівництвом було прийнято рішення про оскарження в адміністративному суді результатів позапланової податкової перевірки правильності нарахування ПДВ. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 у справі №804/8028/15 донарахування у загальному розмірі 1 241 321,25 грн. за актом податкової перевірки було скасовано. Отже, посилання позивача на те, що дана сума залишається донарахованою є безпідставними.

У межах запиту ДПІ про надання документів від 02.06.2015 № 16630/10/04-63-15-0119 було надано копії документів, що підтверджують фінансово-господарські відносини, види та обсяги і якість операцій та розрахунків. Даного документального підтвердження та пояснень було достатньо. Більш того, за період, що перевірявся, зафіксовано, що товариство розвивалося. Дохід за три квартали 2012 року становив 12 млн.грн., за 2013 рік - 19,5 млн.грн., за 2014 рік - 39,5 млн.грн. Так само, збільшувалися податки, сплачені до бюджету: за три квартали 2012 року сплачено 0,9 млн.грн., за 2013 рік - 1,09 млн.грн., за 2014 рік - 2,06 млн.грн. Фонд оплати праці становив: за три квартали 2012 року - 0,9 млн.грн., за 2013 рік - 1,3 млн.грн., за 2014 рік - 2,4 млн.грн. Заборгованості по заробітної платі не було.

Після проведення податкової перевірки вона продовжила виконувати обов'язки головного бухгалтера. 10.09.2015 була на роботі, на 10 год. 00 хв. у неї був запланований податковий семінар. При виході з території ТОВ «Метал» на прохідній охоронець повідомив її, що ним отриманий наказ від директора з маркетингу ОСОБА_4 та чоловіка учасника ОСОБА_3 про заборону випускати її з території товариства. Вона повернулась до свого кабінету, де за її робочим столом сидів невідомий чоловік і змінював паролі до бухгалтерських програм, після чого вона вже не могла виконувати функції головного бухгалтера. У зв'язку із цим 11.09.2015 написала заяву про звільнення за власним бажанням, яку прийняли, але інформації про звільнення не надали. 24.09.2015 повторно направила поштою до ТОВ «Метал» заяву про звільнення за згодою сторін, але відповіді не отримала. Лише після скарги на відділення поштового зв'язку № 5 її лист про звільнення був вручений представнику ТОВ «Метал» 20.10.2015. 22.10.2015 її звільнено з посади головного бухгалтера, про що вона дізналася телефоном від ОСОБА_5 Станом на 14.09.2016 ТОВ «Метал» не надано наказ про звільнення, оригіналу трудової книжки із записом про звільнення, довідки про розрахунок заробітної плати за жовтень 2015 року, лікарняного та компенсації невикористаної відпустки. Думку позивача про те, що вона сприяла, щоб товариство не отримало шансу для існування та розвитку, вважає безпідставною. Тому просить відмовити у позові.

Вислухавши в судовому засіданні сторін, дослідивши матеріали справи, суд у межах позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.

ОСОБА_1 згідно наказу № 3-к від 09.02.2009 виконував обов'язки генерального директора ТОВ «Метал» (а.с. 10). За наказом № 11-к від 01.07.1999 ОСОБА_2 прийнята на посаду головного бухгалтера ТОВ «Метал» (а.с. 9).

14.04.2015 між ТОВ «Метал» та ТОВ Аудиторська фірма «АФК -Центр» укладено договір з №5/04-15СП на проведення аудиту (а.с. 44).

Як вказують відповідачі, початок перевірки було заплановано на 20.04.2015. Генеральним директором ОСОБА_1 було направлено листа на адресу ТОВ АФ «АФК -Центр» від 09.04.2015 з проханням направити фахівця для узгодження стоків, умов та вартості перевірки, проханням виставити рахунок (а.с. 167).

24.04.2016 ТОВ АФ «АФК-Центр» отримано кошти від ТОВ «Метал» в сумі 31 500 грн. за аудиторські послуги, проведення яких планувалось розпочати 20.04.2015, що не заперечується сторонами.

29.04.2015 підприємством від ДПІ у Жовтневому районі ГУ ДФС у Дніпропетровській області отримано повідомлення №11271/10/22-0218 про початок 12.05.2015 документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Метал» за період (а.с. 145).

Генеральним директором ОСОБА_1 було направлено листа на адресу ТОВ АФ «АФК-Центр» від 08.05.2015, яким повідомлено, що у зв'язку із проведенням 12.05.2015 планової виїзної перевірки ДПІ у Жовтневому районі, проведення аудиторської перевірки за договором № 5/04-15СП від 14.04.2015 переноситься на більш пізній термін. Про строк початку аудиту буде узгоджено в подальшому (а.с. 168).

Одночасно з плановою виїзною перевіркою ДПІ у Жовтневому районі розпочато перевірку правильності застосування режиму звільнення від оподаткування ПДВ. Були направлені запити про надання інформації від 30.03.2015 № 7034/10/04-63-15-0119 та від 26.05.2015 № 15557/10/04-63-15-0119 (а.с. 134, 136), а також запит від 02.06.2015 16630/10/04-63-5-0119 про надання документів та письмових пояснень (а.с. 133).

На підставі акту перевірки від 15.06.2015 № 1804/22-02/24446930, підприємству нараховані податкові зобов'язання та штрафні санкції за порушення норм податкового законодавства, а саме податковим повідомленням - рішенням № НОМЕР_1 від 17.06.2015 в сумі 510 013,75 грн. (штрафні санкції 102 002,75 грн.), повідомленням - рішенням № НОМЕР_2 від 18.06.2015 в сумі 7 925,60 грн. (штрафні санкції 7925,60 грн.), повідомленням - рішенням № НОМЕР_3 від 30.06.2015 в сумі 37 430,39 грн. (штрафні санкції 159 90,02 грн.), а всього 125 918,37 грн. Повідомленням - рішенням № НОМЕР_4 від 22.06.2015 в сумі 1 241 321,25 грн. (а.с. 32, 33, 35, 36, 38).

Загальна сума нарахованого грошового зобов'язання з урахуванням штрафів склала 1 796 690,99 грн., з яких 555 369,74 грн. (у т.ч. 125 918,37 грн. - штрафні санкції), сплачено 23.06.2016 та 15.07.2015 платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи (а.с. 34, 37, 39).

Податкові повідомлення рішення про нарахування ПДВ оскарженні в судовому порядку. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 у справі №804/8028/15 скасоване податкове повідомлення-рішення від 22.06.2015 № НОМЕР_4, яким донараховано 1 241 321,25 грн. ПДВ (а.с. 137 - 142).

Позивач, звертаючись із даним позовом, обґрунтовує свою правову позицію, посиланням на ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд зазначає, що посадові обов'язки головного бухгалтера встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, відповідно до п. 7 ст. 8 якого головний бухгалтер забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства.

Згідно із п.п. 2, 3 ст. 8 даного Закону питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Отже, головний бухгалтер відповідає за ведення обліку згідно з вимогами законодавства, а за правильну організацію обліку відповідальність несе керівник установи.

Конкретні завдання, обов'язки, права та відповідальність головного бухгалтера у процесі роботи встановлюється в його посадовій інструкції, що розробляється на основі цього Закону і довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників.

Матеріальна відповідальність є одним із видів юридичної відповідальності та полягає в обов'язку працівника відшкодувати шкоду, яку було заподіяно ним роботодавцю під час виконання своїх трудових обов'язків.

Отже, якщо внаслідок не виконання покладених на головного бухгалтера обов'язків підприємству завдано матеріальної шкоди, то він притягується до матеріальної відповідальності.

Відповідальність працівника за шкоду, заподіяну своєму роботодавцю, регулює трудове законодавство, зокрема, глава IX КЗпП.

Згідно з положеннями ст. 130 КЗпП України, яка встановлює загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Як роз'яснено у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» матеріальна відповідальність є інститутом трудового права. Умови, підстави, обсяг та порядок її застосування закріплено КЗпП. Майнова відповідальність є цивільно-правовою категорією. Правове забезпечення застосування заходів майнової відповідальності здійснює ЦК, тому вона не поширюється на трудові правовідносини. Галузева належність матеріальної відповідальності до трудового права визначається характером правопорушення. Щодо шкоди, завданої роботодавцю працівником внаслідок недотримання трудової дисципліни, норми цивільного законодавства не застосовуються.

За трудовим законодавством суб'єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов'язків, покладених на нього трудовими договором.

У пункті 4 даного Пленуму роз'яснено, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП). Згідно ч. 2 ст. 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність провести затрати на відновлення, придбання майна та цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

До категорії прямої дійсної шкоди належать недостача матеріальних цінностей, виявлена у матеріально відповідальної особи, їх втрата, знищення, пошкодження, зіпсуття, витрати, спричинені незаконними або необґрунтованими виплатами (переплатами) за цивільно-правовими договорами, на користь державного і місцевого бюджетів, спеціальних фондів соціального страхування, коли можливість стягнення таких виплат (переплат) з організацій, які їх одержали, втрачена; сплачені на користь контрагентів за цивільно-правовими договорами, державного чи місцевого бюджетів, державних органів суми неустойки, фінансових санкцій, пені; нестягнена з боржника дебіторська заборгованість, коли можливість її стягнення втрачена у зв'язку із закінченням строку позовної давності чи з інших причин (наприклад, у зв'язку з ліквідацією юридичної особи-боржника).

Як встановлено судом, сума нарахованих податковими повідомленнями-рішеннями податкових та інших зобов'язань 125 918,37 грн. сплачена до державного бюджету платіжними дорученнями № 1398 від 15.07.2015, № 1265 від 23.06.2015 та № 1264 від 23.06.2015 (а.с. 34, 37, 39).

Відповідно до п. 58.1. ст. 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу. Згідно із п. 57.3. ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Податковим кодексом України передбачено право платника податків у разі неузгодження нарахованих податкових зобов'язань оскаржити податкові повідомлення-рішення, прийняті контролюючим органом в порядку адміністративного оскарження, а також в судовому порядку.

Отже, дана категорія витрат (сплата податків до бюджету) не відноситься до прямої дійсної шкоди, тобто незаконних або безпідставних виплат, адже зобов'язання сплачені підприємством як такі, що нараховані у відповідності до вимог податкового законодавства за результатами перевірки податкового органу та на підставі прийнятих повідомлень-рішень, що є обов'язковими до сплати у разі їх узгодження.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» звернуто увагу на недопустимість стягнення з працівника шкоди, заподіяної списанням з рахунків підприємств у дохід держави одержаного ними прибутку. Нестягнена з боржника неустойка не може бути віднесена до прямої дійсної шкоди. Це - неодержаний прибуток.

Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов'язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій.

Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов'язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина.

Зі змісту ч. 2 ст. 130 КЗпП випливає, що матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Трудове законодавство не містить визначення вини. Тому слід використовувати визначення вини викладене в статтях 23-25 КК України з урахуванням особливостей трудових правовідносин.

Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки).

Умисел характеризується тим, що працівник усвідомлює протиправність свого діяння (дії чи бездіяльності), а також передбачає негативні наслідки своєї протиправної поведінки та бажає або свідомо допускає їх настання.

Необережність працівника, яка спричинила шкоду, як правило, полягає в недостатній передбачливості при виконанні трудових обов'язків: працівник або не передбачив негативних наслідків своєї дії чи бездіяльності, хоча міг і повинен був передбачити їх; або передбачив, однак легковажно понадіявся їх попередити.

Матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умислу чи необережності. Форма вини впливає на вид та межі матеріальної відповідальності.

Причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім).

Прямий зв'язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника.

У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності. Адже згідно зі змістом ч. 2 ст. 130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника за трудовим правовідношенням має особистий характер. Це пов'язано з тим, що виконувати доручену йому роботу працівник повинен особисто (стаття 30 КЗпП). Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Положення ч. 2 ст. 130 КЗпП про повний розмір заподіяної шкоди означають можливість стягнення з працівника, у передбачених законом випадках, суми, що дорівнює прямій дійсній шкоді.

У ч. 3 ст. 130 КЗпП зазначено, що за наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Стосовно порушення податкового законодавства з вини директора та бухгалтера, суд зазначає, що з ч. 3 ст. 134 КЗпП якщо шкоду заподіяно діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини установі, організації.

Стаття 212 КК України визначає таким діянням умисне ухилення від сплати податків, що входять до системи оподаткування, запроваджених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, установи, організації, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів коштів у значних розмірах (суми, які в тисячу і більше разів перевищують установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян).

Отже, якщо внаслідок вчинення посадовою особою установи діянь, передбачених ст. 212 КК України, до установи було застосовано фінансові санкції й таким чином їй було заподіяно шкоду, зазначена посадова особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі.

Обов'язок відшкодувати шкоду у зв'язку з несвоєчасною сплатою податкових платежів однаково лежить і на керівнику установи.

Судом не встановлено, що дії директора ОСОБА_1 мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, відповідний вирок суду з цього приводу відсутній, тому він не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди. Судом взагалі не встановлено, що ОСОБА_1 завдано підприємству пряму дійсну шкоду, на ознаки якої вказано вище.

Суд звертає увагу позивача на те, що головний бухгалтер не є матеріально відповідальною особою, оскільки його посада не передбачає виконання робіт, безпосередньо пов'язаних зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей та не входить до «Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 № 447/24. Зазначений Перелік містить список посад працівників, з якими можна укладати договори про повну матеріальну відповідальність. Виняток - якщо головний бухгалтер виконує функції касира. За таких умов з ним обов'язково має бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Позивачем не надав свідчень того, що головний бухгалтер ОСОБА_2 виконувала функції касира. Окрім того, остання заперечувала дійсність договору повну матеріальну відповідальність, вказувала, що вона його не підписувала.

Відтак, суд не приймає посилання позивача на те, що однією з підстав стягнення із ОСОБА_2 застосованих податковим органом штрафних санкцій, є договір № 2-ДМО-14 про повну матеріальну відповідальність від 02.01.2014 року (а.с. 31), навіть з урахуванням того, що висновком експерта № 13/1.1-372 від 09.08.2016 у кримінальному провадженні № 0004912, внесеним до ЄРДР, підтверджено, що даний договір підписано саме ОСОБА_2 (а.с. 185 - 197).

Окрім того, даним договором передбачено, що на головного бухгалтера покладаються обов'язки щодо повної матеріальної відповідальності за незабезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей. Позивачем на підтвердження передання головному бухгалтеру матеріальних цінностей на зберігання не надано їх переліку.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 133 КЗпП керівники структурних підрозділів в установах, організаціях (до їх числа належить і головний бухгалтер) та їх заступники несуть обмежену матеріальну відповідальність - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Щодо посилань позивача, що нарахування податкових зобов'язань відбулося через халатні дії відповідачів, внаслідок чого зменшилась прибутковості підприємства, припинено подальший розвиток, суд зазначає, що у тому ж пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» вказано, що не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню (ст. 130 КЗпП, абз. 2 п. 4 постанови Пленуму ВСУ № 14).

Обов'язок правильно організувати працю працівників, забезпечити її належний процес у різних, у тому числі й несприятливих трудових ситуаціях, а також попередження можливих збитків згідно статей 21, 141 КЗпП лежить на власнику або уповноваженому ним органу.

Отже, зі змісту ч. 4 ст. 130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника передбачає обов'язок відшкодування шкоди, завданої лише наявному майну підприємства, установи, організації. Упущена вигода, неодержаний підприємством, установою, організацією прибуток, доходи, які мали місце внаслідок порушення працівником прийнятих на себе трудових обов'язків, відшкодуванню не підлягають.

Під упущеною вигодою розуміється неодержання тих майнових цінностей, які підприємство, установа, організація могли б одержати при належному виконанні працівником своїх трудових обов'язків.

Враховуючи викладені норми закону та висновки постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 12, суд вважає такими, що не гуртуються на законі доводи позивача про те, що підстави застосування штрафних санкції напряму залежать від винних дій відповідачів та є прямою матеріальною шкодою підприємства.

Суд враховує, що чинним законодавством передбачена адміністративна відповідальність посадових осіб, відповідальних за організацію бухгалтерського обліку. Згідно зі ст. 9 КпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління та за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за адміністративні правопорушення застосовується тільки до фізичних осіб. Як правило, за це саме порушення юридична особа притягується до адміністративно-господарської відповідальності паралельно з притягненням його посадової особи чи іншого працівника до відповідальності за адміністративне правопорушення.

Відповідальними особами є ті, що обіймають на підприємствах, в установах або організаціях незалежно від форм власності посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов'язків. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» від 26.04.2002 № 5 передбачено, що організаційно-розпорядчі обов'язки - це обов'язки зі здійснення керівництва сферою промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах або організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники підприємств, установ та організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів, їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Адміністративне стягнення може накладатися не пізніше ніж через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при правопорушенні, що триває, - не пізніше двох місяців з дня його виявлення (ч. 1 ст. 38 КпАП) за винятком випадків, коли справи про адміністративне порушення підлягають розгляду в суді. У таких випадках стягнення може бути накладено не пізніше ніж через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при тому, що триває, - не пізніше ніж через три місяці з дня його виявлення.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами податкової перевірки, податковим інспектором ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська складено два протоколи про адміністративні правопорушення на генерального директора ТОВ «Метал» ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-1 та ч. 1 ст. 163-4 КУпАП за порушення норм п. 135.5.4 ст. 135 та п.п. 168.1.1 п. 168.1. ст. 168 Податкового кодексу України відповідно (а.с. 41, 42). Адміністративний протокол на головного бухгалтера взагалі не складено. Як пояснили сторони, дані протоколи в суд за місцем вчинення правопорушення не направлялися, відповідні постанови судом не приймалися через пропущення строків давності притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, судом встановлено, що відповідачі не були притягнуті також і до адміністративної відповідальності. Дана обставина, з урахуванням вищевказаних приписів законодавства, не є беззаперечним доказом їх невинуватості. Проте, підстави притягнення до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, на які посилається позивач, не ґрунтуються на законі, не відповідають встановленим судом обставинам справи, а відтак не доведені позивачем, що зумовлює відмову у задоволенні даного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні його вимог повністю, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, приходить до висновку, що сплачений судовий збір не підлягає стягненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 77, 88, 209, 214, 215, 224-225 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Метал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 125 918,37 грн. - відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 13 жовтня 2016 року. Рішення у повному обсязі cкладено 17 жовтня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя О.С. Наумова