Справа № 509/1608/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Черкасові Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Юніон ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

4 травня 2016 року, представник ПАТ «Юніон ОСОБА_1», стосовно якого, згідно Постанови НБУ від 24.12.2015 р. № 939 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЮСБ», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 241 від 28.12.2015 р. про початок процедури ліквідації з 28.12.2015 р. по 27.12.2017 р. включно та делегування повноважень ліквідатора банку в особі ОСОБА_3, звернувся до суду з названим позовом, в якому зазначив, що відповідно до кредитного договору № 8/02-14 від 19.02.2014 р., ПАТ «ЮСБ» надав, а відповідачка отримала кредит у сумі 80000 грн. під 24% річних зі строком користування до 19.02.2016 р. При цьому, у разі прострочення повернення кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 28% річних згідно п. 1.6 кредитного договору.

Банк у повному обсязі виконав свої кредитні зобовязання, надавши відповідачці вищевказану суму кредиту, що підтверджується вказаним договором та видатковим касовим ордером № TR/10471.1.220 від 19.02.2014 р., шляхом перерахування 80000 грн. на поточний рахунок відповідачки № 026.980 згідно банківської виписки по особовому рахунку відповідачки, на відміну від відповідачки, яка всупереч умовам кредитного договору не в повному обсязі виконала свої кредитні зобовязання перед позивачами, у звязку з чим, станом на 12.04.2016 р. загальна сума її заборгованості перед позивачами становить 22197,23 грн., з яких : борг за кредитом 16666,73 грн. (з 13.10.2015 р. по 11.04.2016 р.), прострочена заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами 2805,59 грн. (з 13.01.2015 р. по 11.04.2016 р.), пеня за несвоєчасну сплату кредиту 2419,68 грн. (з 11.07.2014 р. по 11.04.2016 р.) та пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами (з 11.07.2014 р. по 11.04.2016 р.), які представник банку у позові, просив суд стягнути з відповідачки та суму судового збору у розмірі 1378 грн. на користь банку.

Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки з викликом до суду, але надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 69,71-72).

Представник відповідачки в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позову, визнавши основну суму боргу за кредитом у розмірі 16666,73 грн. та не визнав суму простроченої заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами 2805,59 грн. (з 13.01.2015 р. по 11.04.2016 р.), пені за несвоєчасну сплату кредиту 2419,68 грн. (з 11.07.2014 р. по 11.04.2016 р.) та пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами (з 11.07.2014 р. по 11.04.2016 р.), посилаючись на завищені розрахунки банку по вказаним сумам, надавши до суду свої заперечення проти позову з наведеним детальним розрахунком оспорюваних сум.

Заслухавши думку представника відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність : скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна даність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд встановив, що відповідно до кредитного договору № 8/02-14 від 19.02.2014 р., ПАТ «ЮСБ» надав, а відповідачка отримала кредит у сумі 80000 грн. під 24% річних зі строком користування до 19.02.2016 р. При цьому, у разі прострочення повернення кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 28% річних згідно п. 1.6 кредитного договору (а.с. 7-10).

Банк у повному обсязі виконав свої кредитні зобовязання, надавши відповідачці вищевказану суму кредиту, що підтверджується вказаним договором та видатковим касовим ордером № TR/10471.1.220 від 19.02.2014 р., шляхом перерахування 80000 грн. на поточний рахунок відповідачки № 026.980 згідно банківської виписки по особовому рахунку відповідачки (а.с. 11-18).

До свого позову банком були надані розрахунки суми боргу, з якими суд погоджується частково, а саме, суд вважає обґрунтованою і підтвердженою банком документально суму основного боргу у розмірі 16666,73 грн., яка повністю визнається представником відповідачки. Однак, на думку суду, позивачами були безпідставно завищені суми : простроченої заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами 2805,59 грн. (з 13.01.2015 р. по 11.04.2016 р.) на 27,17 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту 2419,68 грн. (з 11.07.2014 р. по 11.04.2016 р.) на 17,40 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами (з 11.07.2014 р. по 11.04.2016 р.) на 0,09 грн., які детально наведені у розрахунках представника відповідачки з урахуванням вимог ч.ч. 1,2 ст. 258 ЦК України стосовно спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), з яким повністю погоджується судом, враховуючи, що розрахунок представника відповідачки відповідає умовам ст. 258 ЦК України та діючому законодавству, а тому на думку суду, вищевказані суми підлягають зменшенню на зазначені суми, а саме : прострочена заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами повинна складати 2778,42 грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту повинна складати 2402,28 грн. та пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами повинна складати 305,14 грн. (а.с. 20-24,75-77).

В той же час, суд вважає хибними посилання представника відповідачки на те, що прострочення кредитних зобовязань відповідачки стало нібито наслідком неповідомлення позивачами про їхнє нове місцезнаходження та реквізитів для сплати заборгованості з посиланням на лист відповідачки на адресу позивачів від 02.03.2016 р., з урахуванням того, що у своїй письмовій вимозі про повернення заборгованості від 05.04.2016 р. № 2522, представник ПАТ «ЮСБ» повідомив ОСОБА_2 про існування певних сум боргу перед банком та зазначив, що з 29.01.2016 р. були змінені реквізити для погашення заборгованості за кредитами та іншими зобовязаннями перед ПАТ «ЮСБ», вказані інформація є публічною та розміщена на сайті Фонду та сайті банку, юридичні та фізичні особи можуть здійснювати погашення заборгованості у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на накопичувальний рахунок ПАТ «ЮСБ» (а.с. 19,79).

Таким чином, дані ро нові реквізити позивачів для погашення кредитної заборгованості, в даному випадку відповідачки були офіційно розміщені на вищевказаних інтернет-сайтах з 29.01.2016 р., тобто за 2 місяці до вищевказаного листа відповідачки від 02.03.2016 р.

Станом на дату винесення рішення, доказів погашення заборгованості, відповідачкою суду не надано і відповідно у суду вони відсутні.

У звязку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав, описаних вище.

Крім суми заборгованості за невиконання умов кредитного договору, з відповідачки, на користь банку, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи 1378 грн., які були підтверджені банком документально (а.с. 6).

Керуючись ст.ст. 10,11,57-60,208-209,213-215,218 ЦПК України, ст.ст. 525,526,530,549,550,599,617,625,634,1048,1050,1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Юніон ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково;

2. Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН : НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Юніон ОСОБА_1» () заборгованість за кредитним договором у розмірі 22152,57 грн. та судовий збір у сумі 1378 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Д.М. Гандзій