ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ТРАСТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2016 року Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої тим, що відповідно до укладеного договору № R011/002-TEK.0046346 від 27.07.2014 року ОСОБА_1 (далі - відповідач) було акцептовано оферту і надано кредит у розмірі 100 000,00 грн. зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 26% річних та 2,79% щомісячної комісії за супроводження кредиту, строком на 60 місяців з щомісячною сплатою частин кредиту, відсотків та комісією за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 19.07.2019 року. Банком свої зобовязання за договором виконано, акцептовано оферту та надано відповідачу кредит, проте, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. На підставі наведеного просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 159930,01 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, проте направив до суду клопотання, в якому просив суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, причин неявки до суду не повідомив, тому суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутністю відповідача. на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню зі наступних підстав.

Так, 27.07.2014 року між ПАТ Банк «ТРАСТ» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № R011/002-TEK.0046346.

Відповідно до умов договору ПАТ Банк «ТРАСТ» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 100 000,00 гривень, а останній, в свою чергу, зобов'язався повернути кредит в повному обсязі до 19.07.2019 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 26% річних та 2,79% щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 60 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за його користування.

Факт надання кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером № Loan-56113 від 27.07.2014 року про перерахування коштів (а.с. 5).

Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання перед позивачем чим порушує умови Кредитного договору, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість, яка відповідно до поданого банком розрахунку станом на 09.06.2016 року складає 159 930,01 грн.:

91 361,22 сума заборгованості по кредиту, в тому числі 18 638,81 грн. прострочена заборгованість з оплати кредиту;

4 693,17 грн. прострочені відсотки за фактичне користування кредитом;

36 815,68 грн. прострочена комісія за обслуговування кредиту;

27 059,94 пеня.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Під час розгляду справи судом вживались всі необхідні дії, направлені на повний та всебічний розгляд справи, для чого неодноразово у позивача випробовувались документи, а через їх ненадання визнана обовязковою участь представника позивача у судовому засідання для надання особистих пояснень.

При цьому, всі дії, вчинені судом з метою обєктивного розгляду справи та встановлення істини, були проігноровані позивачем, а лише відповідними заявами позивач просив проводити розгляд справи за його відсутністю.

Враховуючи наведене, суд проводив розгляд справи та приймав рішення на підставі поданих сторонами доказів.

Згідно з вимогами ч.2 ст.640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

За змістом ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1046 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено законом і не випливає з суті кредитного договору, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З огляду на вищевказане, договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов'язку позичальника повернути грошові кошти.

Під час розгляду справи стороною позивача не надано належних та допустимих доказів щодо видачі та фактичного одержання відповідачем грошових коштів по підписаному кредитному договору.

Так, позивач у позовній заяві зазначає, що факт надання кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером від 27.07.2014 року про перерахування коштів.

Однак, суд не приймає наведений меморіальний ордер в якості належного та допустимого доказу виконання банком як стороною договору взятих на себе зобовязань по наданню кредитних коштів позичальнику, з огляду на наступне.

В силу ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до розд. ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 174 в редакції на момент укладення кредитного договору (далі Інструкція), банк (філія, відділення) видає з операційної каси готівку національної валюти за такими видатковими касовими документами:

за грошовим чеком - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також фізичним особам - підприємцям;

за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу), за операціями з клієнтами (видача кредиту, відшкодування сумнівних банкнот, які за результатами дослідження визнані справжніми, інше);

за документом на отримання переказу готівкою в національній валюті, установленим відповідною платіжною системою, - фізичним і юридичним особам (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу);

за видатковим касовим ордером - працівникам банку (філії, відділення) за внутрішньобанківськими операціями.

Правовий аналіз зазначених норм дає можливість суду дійти до переконливого висновку, що на підтвердження обставини отримання позичальником кредитних коштів належним доказом є оригінал заяви про видачу готівки встановленого зразка або документ на отримання переказу готівкою в національній валюті.

Таким чином, меморіальний ордер є неналежним доказом виконання банком взятих не себе зобовязань.

Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що відповідач на виконання укладеного кредитного договору отримав кредитні кошти, стороною позивача не надано інших доказів, які б спростовували вищезазначений висновок, відсутність факту передання грошових коштів на умовах підписаного кредитного договору свідчить про його не укладання, відповідно у відповідача не виникає зобов'язання щодо повернення таких коштів, а тому в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 6, 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «ТРАСТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова