АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/206/16
Провадження № 22-ц/790/7401/15 Головуючий 1-ї інстанції Дьоміна О.П.
Справа № 636/1169/15-ц Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: відшкодування шкоди
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Сащенка І.С., Коровіна С.Г.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 вересня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних злочином, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Держощадбанк» або Банк) звернулось до суду позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 К,С., уточнив його у подальшому, в якому просили стягнути солідарно з відповідачів на їх користь матеріальні збитки в розмірі 13 443,71грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що відповідачі, діючи спільно, за раніше обговореним планом, шляхом обману та підробки документів, вчинили дії спрямовані на незаконне отримання ОСОБА_1 в Чугуївському відділенні №2834 ВАТ «Ощадбанку» споживчого кредиту в розмірі 10 000,00грн., який у подальшому був переведений в готівку та розподілений між членами групи, та який ОСОБА_1 не мав наміру повертати Банку.

Позивач вказує, що вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 23 січня 2008 року в кримінальній справі №1-65-2008р. ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.358 КК України. Цим вироком встановлено, що 10 листопада 2006 року до ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1, який бажав укласти кредитний договір з філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Ощадбанк» для придбання побутових товарів на суму 10 000,00грн., але фактично мав намір перевести гроші в готівку та використати кредитні кошти на інші цілі. При цьому ОСОБА_1О, будучи безробітною особою, не маючи можливості укласти кредитний договір на законних підставах, звернувся до ОСОБА_5 з проханням підробити довідку про його доходи, остання погодилася і підробила довідку про доходи.

10.11.2006року ОСОБА_1, достовірно знаючи про те, що довідка про доходи на його імя є підробленою, а відомості, які в ній містяться, не відповідають дійсності, звернувся до філії Чугуївського відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк», надавши підроблену довідку про доходи співробітнику кредитного відділу банку ОСОБА_3, яка без перевірки належним чином відомостей, які знаходяться в довідці про доходи, прийняла від нього кредиту заявку і винесла питання про надання споживчого кредиту на засіданні кредитного комітету.

10.11.2006року між ОСОБА_1 та філією Чугуївського відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк», було укладено кредитний договір №420 і надано споживчий кредит на суму 10 000,00грн. Вказана сума за розпорядженням бухгалтерії банка була перерахована на розрахунковий рахунок СПДФО ОСОБА_6, а в подальшому отримані в кредит грошові кошти ОСОБА_1, в порушення умов кредитного договору, звернув на свою користь.

Постановами Чугуївського міського суду Харківської області від 15.05.2013року, 29.08.2013року та 29.08.2013року кримінальній справі №2036/1-97/2011, за обвинуваченням ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.190 КК України, провадження закриті у звязку із спливом строків притягнення осіб до кримінальної відповідальності.

На думку позивача, із змісту цих постанов вбачається їх вина.

Зокрема, ОСОБА_5 брала з осіб, яким надавала підроблені довідки про доходи, частину суми кредиту за нібито надані послуги. ОСОБА_6, в період жовтня-листопада 2006 року, будучи приватним підприємцем, уклав з Чугуївським відділенням №2838 ВАТ «Державний ощадний банк України» договір на продаж товарів під споживчі кредити фізичних осіб. На підставі недостовірних рахунків-фактур на промислові товари він отримував у банку готівкові грошові кошти, які надав фізичним особам. Частину суми кредиту ОСОБА_6 брав з них за нібито надані послуги. ОСОБА_3, в період жовтня-листопада 2006 року, будучи економістом по кредитуванню і членом кредитного комітету Чугуївського відділення №2838 ВАТ «Державний ощадний банк України», в порушення встановленого порядку, а саме без ідентифікації позичальників, за відсутності всіх необхідних документів, за підробленими довідками про доходи з місця роботи, надала ряду осіб споживчі кредити у відділенні «Ощадбанку». Частину суми кредиту ОСОБА_3 отримувала з вказаних осіб за нібито надані послуги.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ПАТ «Держощадбанк» - ОСОБА_7 заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольни з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій також просила застосувати строк позовної давності, відмовивши з цих підстав у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, надав суду свої письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки ПАТ «Держощадбанк» не надало доказів стосовно реальних збитків, які понесла банківська установа, внаслідок скоєння ним злочину.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що вирок суду не встановлює жодних преюдиційних обставин відносно ОСОБА_4 Вважає, що позивачем вибрано невірний спосіб захисту, оскільки ОСОБА_4 не є належним відповідачем. Окрім того, Банком не надано детального розрахунку заборгованості.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 15 вересня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» було відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Держощадбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове, яким задовольнити їхні позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд зясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що в діях відповідачів є повний склад цивільного правопорушення, яке б мало наслідком заподіяння позивачу збитків, в розумінні ст.1166 ЦК України.

Колегія погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідальність, встановлена ч.1 ст.1166 ЦК України, передбачає прямий зв'язок між виною особи та наслідками, які наступили у результаті неправомірних дій особи.

Згідно розяснень, які містять в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, наявності шкоди, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень.

У ч. 1 ст. 1166 ЦК України міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов'язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій, або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність).

Положенням ст. 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Судовим розглядом встановлено, що 10.11.2006року між філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №420 (надалі кредитний договір), згідно умов якого останньому було надано кредит на суму 10 000,00грн. Вказана сума за розпорядженням бухгалтерії банка була перерахована на розрахунковий рахунок СПДФО ОСОБА_6, а в подальшому отримані ОСОБА_1, який в порушення умов кредитного договору, звернув їх на свою користь.

Станом на 17.02.2015року заборгованість за кредитним договором складає 13 443,71грн.

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 23.01.2008року ОСОБА_2 визнано винною у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України - за підроблення документів. Із вироку вбачається, що 12.10.2006 року до ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 з проханням підробити довідку про його доходи для подальшого надання до банку для отримання кредиту. На підставі підробленої довідки про доходи був укладений між ОСОБА_1 та філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Державний ощадний банк України» кредитний договір на суму 10 000,00грн. для купівлі компютера, згідно рахунку-фактури, який виписано ФОП ОСОБА_4

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 08.11.2012року кримінальну справу №2036/1-97/2011 за звинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченому ч.3 ст.358 КК України, закрито у звязку із спливом строків притягнення осіб до кримінальної відповідальності.

Також, постановами Чугуївського міського суду Харківської області від 15.05.2013року від 29.08.2013року кримінальна справа №2036/1-97/2011 за звинуваченням ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.190 КК України, закрита у звязку із спливом строків притягнення осіб до кримінальної відповідальності.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_4, будучи приватним підприємцем, уклав з Чугуївським відділенням №2838 ВАТ «Державний ощадний банк України» договір на продаж товарів під споживчі кредити фізичних осіб. На підставі недостовірних рахунків - фактур на промислові товари отримав в банку готівкові гроші і надав їх особам. ОСОБА_3, будучи економістом по кредитуванню і членом кредитного комітету Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Державний ощадний банк України», в порушення встановленого порядку за підробленими довідками про доходи з місця роботи, надала ряду осіб споживчі кредити у відділенні «Ощадбанку».

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі і доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно розяснень, які містяться у абз. 1 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільних справах» від 18.12.2009 року №14, постанова про закриття кримінальної справи у зв'язку з закінченням строків давності має оцінюватись судом в загальному порядку, оскільки вказана постанова не встановлює жодної преюдиції.

Вироку відносно ОСОБА_1, ОСОБА_9. ОСОБА_4 за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України судом не ухвалювався.

Посилання позивача на те, що вина відповідачів у заподіянні шкоди підтверджується тим фактом, що існують постанови суду про закриття кримінальної справи у зв'язку з закінченням строків давності притягнення осіб до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та ОСОБА_1 за ч.3 ст.358 КК України, є безпідставними.

Крім того, як було встановлено апеляційним судом кредитний договір на даний час не скасований та недійсним не визнано. За його умовами ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000,00грн. і зобов'язався його погасити у встановлені договором строки. Із постанов про закриття кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виконували послуги при умові, що кожний із осіб, які до них звертались, у майбутньому повністю поверне всю суму кредиту Банку за умовами кредитного договору. Звертаючись з позовом, позивач, посилаючись на положення ст.1166 ЦК України, просив стягнути з відповідачів суму непогашеного ОСОБА_1 кредиту у розмірі 13 443,71грн. Однак, вказана заборгованість за кредитним договором не є матеріальними збитками у розумінні ст.1166 ЦК України, і не підлягає стягненню з відповідачів з наведених позивачем підстав.

Таким чином, відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що всіх складових для цивільно-правової відповідальності за ст.1166 ЦК України відповідачів перед банком немає, а тому підстав для зміни або скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -