Справа №583/1584/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Ільченко В. М.
Номер провадження 22-ц/788/576/16 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Охтирської міської ради Сумської області, ОСОБА_4, третя особа - управління Держземагенства в Охтирському районі Сумської області про скасування рішення та визнання державного акту на землю недійсним,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом 29.04.2014 року, ОСОБА_3 просив суд: поновити термін для звернення до суду; визнати незаконним та скасувати рішення Охтирської міської ради від 05.07.2005 року про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0,064 га по АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0640 га по АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_4

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування, посвідченого 12.09.2013 року, він являється власником квартири АДРЕСА_1. Власником квартири № 1 в зазначеному будинку є ОСОБА_4 Попередній власник квартири № 2 - батько позивача, у серпні 2013 року звертався до Охтирської міської ради з заявою про приватизацію земельної ділянки за зазначеною адресою, та збираючи необхідні документи, отримав довідку КП «Охтирське МБТІ» № 250 від 06.08.2013 року, згідно якої ідеальна частка квартири № 2 складає 1/2 частину. Однак, йому стало відомо, що відповідно до рішень Охтирської міської ради від 30.12.1993 року та від 05.07.2005 року, свідоцтва про спадщину від 05.02.1998 року ОСОБА_4 передана у спільну часткову власність земельна ділянка площею 0,064 га та виданий державний акт про право власності на земельну ділянку. Загальна площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 складає 0,1 га. Позивач вважає, що таким чином порушується його право на приватизацію частини земельної ділянки відповідно до ідеальної частки у власності на будинок, яка складає 1/2 частину, про що він дізнався з відповіді управління Держземагенства 22.04.2014 року, в зв'язку з чим порушує питання про поновлення терміну для звернення до суду.

Справа судами розглядалась судами першої та апеляційної інстанції неодноразово. Останнім рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.07.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 24.09.2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Охтирської міської ради Сумської області від 05.07.2005 року про затвердження технічної документації із землеустрою про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0640 га в межах згідно з планом по АДРЕСА_1 Охтирського району Сумської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 29.07.2005 року, за яким ОСОБА_4 набула у власність вказану земельну ділянку.

Не погоджуючись з даним рішенням апеляційного суду ОСОБА_4 подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 року дану касаційну скаргу було задоволено частково, рішення апеляційного суду Сумської області від 24.09.2015 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.07.2015 року ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд не дослідив коли та ким здійснювались добудови, які саме, чи введені вони в експлуатацію і чи збільшилася внаслідок цього частка в будинку, до того ж, у справі немає ніяких документів, які б підтверджували право власності ОСОБА_4 на дані надвірні будівлі та споруди.

Вказує, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ суд вказав, що право власності на будинок не переходило до кількох осіб, а попередні власники набули право власності на них кожен окремо, тому право на земельну ділянку визначається відповідно до права власності на квартиру кожної із сторін спору, тому позивач вважає, що оскільки чоловік ОСОБА_4 придбав 52/100 частини будинку, і ця частка не змінювалась, то відповідач неправомірно приватизувала 64/100 частки земельної ділянки.

Зазначає, що земельна ділянка площею 550 кв.м передана чоловіку ОСОБА_4 рішенням виконкому Охтирської міської ради № 611 від 30.12.1993 року, інших рішень органами місцевого самоврядування щодо передачі додаткової площі земельної ділянки не приймалось.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити. Його клопотання про відкладення судового розгляду, призначеного на 25.05.2016 року, через оголошення перерви на час витребування документів права власності на квартиру №1, відхилено, через узгодження з ним цієї дати під час його участі у першому судовому засіданні.

Представник відповідача ОСОБА_4 вважає, рішення законним і тому просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити

Другий відповідач, Охтирська міська рада Сумської області, та третя особа управління Держземагенства в Охтирському районі Сумської області про час та місце проведення судового розгляду скарги були повідомленні належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням виконкому Охтирської міської Ради депутатів трудящих від 20.01.1958 року була виділена Охтирській ТЕС земельна ділянка під забудову житлового 2-квартирного житлового будинку методом народного будівництва по АДРЕСА_1 розміром 1100 кв.м. (т. 2 а.с. 97).

Відповідно до акту від 14.02.1958 року зазначена земельна ділянка була виділена в натурі та передана в користування Охтирській ТЕС (т. 2 а.с. 98).

Після завершення будівництва цього житлового будинку та прийняття його в експлуатацію рішенням виконкому Охтирської міської Ради депутатів трудящих від 16.02.1959 року № 4 право власності на зазначене домоволодіння було визнане за Охтирською міською електростанцією, (т. 2 а.с. 97).

В подальшому, рішенням виконкому Охтирської міської ради від 28.06.1965 року вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями був переданий на праві державної власності будинкоуправлінню Охтирського міського комунального господарства, т.т на цей час двоквартирний житловий будинок перебуває у державній власності.

Крім того, з матеріалів інвентарної справи на будинок вбачається, що побудований будинок складався із двох двокімнатних квартир, але в 1983 році відбувся капітальний ремонт будинку, він був газифікований, побудовано нові сені літер «а», «а-1», в будинку проведено переобладнання, побудовано нові вбиральні літери «Д», «Е», мешканцями квартир самостійно побудовано сарай літери «Ж» і «В» (т. 2 а.с. 99, 100).

Первісні наймачі обох квартир набули право власності на їх приміщення окремо, тому вирішуючи питання спірних правовідносин, а саме права на земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок, в якому перебувають квартири, слід визначати відповідно до права власності на квартиру кожної із сторін спору, враховуючи час набуття ними права власності на приміщення квартири.

На підставі договору купівлі-продажу від 14.08.1990 року ОСОБА_6 - наймач квартири АДРЕСА_2 набув право власності на дану 3-кімнатну квартиру житловою площею 38,1 кв.м. та загальною площею 53,8 кв.м., що становить 52/100 ідеальних частин будинку (т. 2 а.с. 101).

Рішенням виконкому Охтирської міськради № 611 від 30.12.1993 року, відповідно до Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року № 15-92 ОСОБА_6 була передана у приватну власність земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 550 кв. м з зазначенням, що площі земельних ділянок будуть уточнені при видачі актів на право приватної власності на землю (т. 1 а.с. 45). Але за життя ОСОБА_6 державний акт на право приватної власності на землю не отримував.

Після його смерті 01.07.1997 року згідно виданих свідоцтв про право на спадщину за законом від 05.02.1998 р., уся спадщина, яка складалася з 3-и кімнатної вищевказаної квартири та приватної земельної ділянки площею 550 кв.м., прийнята його дружиною ОСОБА_4, яка після виготовлення у 2004 році технічної документації із землеустрою на успадковану земельну ділянку звернулась до Охтирської міської ради, яка своїм рішенням від 05.07.2005р. затвердила цю технічну документацію і 29.07.2005р. видала їй державний акт про право власності на земельну ділянку уточненою площею 640 кв.м. за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд.

За рішенням виконавчого комітету від 17.06.2008 р. № 164 ОСОБА_7 було надано дозвіл на реконструкцію і будівництво добудови розміром 3,4х1,6м для розміщення кухні. Дані про прийняття цієї добудови матеріали інвентаризаційної справи не мають.

ОСОБА_8, як наймач 2-кімнатної квартири № 2 цього будинку приватизував цю квартиру загальною площею 44,3 кв.м. відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.08.2000р., виданого виконавчим комітетом Охтирської міської ради.

Його право власності на квартиру пройшло державну реєстрацію і посвідчується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 26.07.2004р. до квартири №2 належить ? сараю літ. В, погріб літ. Г, вбиральня літ. Д, огорожа №3, ? частка колодязя літ. К

Після смерті 14.03.2001р. ОСОБА_8, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2004р., усе спадкове майно успадкував його син ОСОБА_9, але за договором дарування квартири від 10.12.2004р. подарував квартиру АДРЕСА_3 разом з переліченими будівлями та спорудами ОСОБА_10, який в свою чергу за договором дарування від 12.09.2013р. подарував позивачу ОСОБА_3

Із заявою про приватизацію земельної ділянки ані ОСОБА_8, як перший власник квартири, ані його спадкоємець ОСОБА_9, ані наступний власник квартири ОСОБА_3 не звертались. Але на час виготовлення та затвердження відповідачами технічної документації із землеустрою земельної ділянки площею 0,0640 га власник квартири №1 ОСОБА_9 підписав акт погодження та закріплення в натурі зовнішніх меж земельної ділянки.

На час судового розгляду порядок користування закріпленою земельною ділянкою за житловим будинком АДРЕСА_1 угоджений з власником квартири№2 ОСОБА_9 актом погодження та закріплення в натурі меж від 24.12.2004р. залишився без змін, при тому, що паркан встановлено родиною ОСОБА_7 ще до підписання цього акту.

Ці обставини сторони не оспорюють.

Земельні питання при набуття права власності на квартиру № 2 наведеними правовстановлюючими документами не вирішувалось.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції правильно виходив з того, що на час передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_6 квартира№2 перебувала у державній власності, спадкоємець ОСОБА_9 підписав акт погодження та закріплення в натурі зовнішніх меж земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_6, а доказів того, що станом на 2004 рік ідеальні частки у будинку були іншими і їх розрахунок був здійснений помилково. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того факту, що ідеальна частки його 2-х кімнатної квартири №1 становить ? частку будинку.

Колегія судів погоджується з висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року було зобов'язано сільські, селищні, міські Ради народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.17 ЗК України, в редакції станом на час прийняття у грудні 1993 р., рішення міською радою про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_6, прийнято відповідно до приписів цієї статті, а саме, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Власники земельних ділянок, переданих їм Радою народних депутатів, не вправі протягом шести років з часу набуття права власності продавати або іншими способами відчужувати належну їм земельну ділянку, крім передачі її у спадщину або Раді народних депутатів на тих же умовах, на яких вона була їм передана. При наявності поважних причин суд за позовом власника може скоротити зазначений строк. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

За нормою ч. 1 ст. 30 ЗК України, в редакції 1992 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 цього Кодексу розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше у містах - 0,1 гектара.

За нормою ч. 1 ст. 120 ЗК України в редакції 2001 р., який набрав чинності з 15.11.2001р., при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Перехідними положеннями цього Кодексу передбачалось, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Статтею 40 цього Кодексу визначено, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

За ст. 81 цього Кодексу громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини;

Статтею 118 цього Кодексу громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

За ч. 1 ст. 120 цього Кодексу, у редакції Закону України від 05.11.2009 р. N 1702-VI, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, після купівлі у 1990 р. квартири №2 ОСОБА_6, яка склала 52/100 ідеальної частки будинку, житловий будинок АДРЕСА_2 став перебувати у спільній частковій власності померлого ОСОБА_6 та Охтирської міської ради, ідеальна частка повинна становить 48/100. Після приватизації 18.08.2000р. квартири №1 і набуття право власності ОСОБА_8 як на квартиру так і на ? частку господарських будівель та споруд: ? сараю літ. В, погріб літ. Г, вбиральня літ. Д, огорожа №3, ? частка колодязя літ. К, житловий будинок дійсно став перебувати у спільній частковій власності фізичних осіб, а саме, спадкоємця ОСОБА_4 - дружини ОСОБА_4 в розмірі 52/100 ідеальної частки, та ОСОБА_8, який приватизував одноквартирну частину житлового будинку без визначення розміру ідеальної частки квартири №2 у виданому свідоцтві про право власності на житло.

Отже, оскільки після приватизації ОСОБА_8 квартири №2 у серпні 2000 року та набуття права власності не цей об'єкт нерухомого майна, він не заявив свого права на передачу йому у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а після успадкування його сином ОСОБА_9 квартири, спадкоємцем 24.12.2004 року підписано акт погодження та закріплення в натурі меж, у зв'язку з виготовленням ОСОБА_4 технічної документації із землеустрою, на підставі якої за рішенням міської ради від 05.07.2005р. їй було уточнена площа успадкованої земельної ділянки та видано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0640га., що свідчить про погодження ним існуючого порядку користування співвласниками будинку земельної ділянки, що виділялася для будівництва усього житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Охтирка, та фактичного розміру земельної ділянки 0,0460га, яка перебувала у користуванні як померлого батько, так і його на час посвідчення права власності ОСОБА_4

Наступні власники квартири №2, які набували право власності на це майно за договорами дарування, тому за приписами частини 1 ст. 120 ЗК України в її редакція, яка була чинною на час набуття ними права власності на житло, у такому порядку:

ОСОБА_10 (договір дарування від 10.12.2004р., державна реєстрація права власності на нерухоме майно відбулась 26.01.2008р.) через державну реєстрацію договору дарування квартири у січні 2008 року, останній набув право власності на цю квартиру з моменту такої реєстрації, т.т з 26.01.2008 і з цього часу до нього перейшло право власності на земельну ділянку, на якій квартира розміщена, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором, але договором про її відчуження, розмір земельної ділянки не визначено, тому до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята квартирою, що необхідна для її обслуговування, але останній свого права власності на цю частину земельної ділянки не оформляв і на час дарування квартири земельна ділянка залишалась у користуванні в розмірах, яким користувався ОСОБА_8;

ОСОБА_3 (договір дарування від 12.09.2013р., цієї датою відбулась державна реєстрації його речових прав на майно) з набуттям права власності на квартиру, набув право користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як роз'яснено у п.18 постанови пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: ґ) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI; при приватизації державного житлового фонду особи, яким передано у власність жилі приміщення в одноквартирних будинках, набувають право власності на земельні ділянки, де розташований будинок, шляхом їх приватизації згідно із положеннями ЗК.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують уваги з того, що земельна ділянка ОСОБА_6 передавалась у власність площею 550кв.м рішенням міської ради № 611 від 30.12.1993р., де у пункті 2 передбачено, що площі земельних ділянок будуть уточнені при видачі актів на право приватної власності на землю. Це рішення ним не оскаржено і в силу ст. 204 ЦК України є чинним. Відповідно до цього пункту рішення, площа земельної ділянки успадкованої ОСОБА_4 була уточнена за узгодженням із сусідом ОСОБА_9, як власником квартири №2, і визначена рішення міської ради від 05.07.2005р. на рівні 0,0640 га, після чого було видано державний акт про право власності не земельну ділянку.

Позивач не довід в судовому засіданні належними доказами того, що уточнення площі земельної ділянки відбулась саме за рахунок зменшення частини земельної ділянки, яка перебувала у користування власників квартири № 2, та через не врахування розміру його ідеальної частки.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У зв'язку з не доведенням позивачем правовстановлюючим документом (договором дарування) розміру його ідеальної частки на рівні 48/100, тому доводи апеляційної скарги про те, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди на даний час є тільки припущенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованість твердження позивача щодо його права на передачу йому у власність земельної ділянки таким розміром.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: