Справа № 713/1287/16-ц
Провадження №2/713/590/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря Мірчева О.І., з участю представника позивачки ОСОБА_1, за участю представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_3, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_4, до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» про визнання кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року удаваним правочином, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_4, звернулася в суд з позовом про визнання кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року удаваним правочином до відповідача ПАТ «ОСОБА_5 Аваль».

Посилається на те, що 24 квітня 2007 року ОСОБА_3 та ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» уклали кредитний договір №014/05/221, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобовязується надати ОСОБА_3 кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 80000,00 доларів США, з оплатою 13% річних з кінцевим терміном погашення 25.04.2017 року.

Вважає, що правочин є удаваним і вчинений для приховання іншого правочину договору позики в розмірі 404000,00 грн. виходячи з наступного. Згідно укладеного кредитного договору сторонами узгоджені основні умови кредитування: п.2, п.3 ч.1 кредитного договору, розмір кредиту 80000,00 доларів США; розмір та кількість траншів один транш в розмірі 80000,00 доларів США; річна база нарахування процентів 360 днів у році, дата остаточного повернення кредиту 25.04.2017 року; разова комісія за надання кредиту складає 0,99 % від розміру кредиту; комісія за зміну умов кредитного договору 500,00 грн.; процентна ставка 13% річних. 10 січня 2013 року ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції подали позов до ОСОБА_3, відповідно до якого заборгованість за кредитним договором становила 69649,33 доларів США та складається із заборгованості по кредиту у розмірі 65282,32 доларів США, що станом на січень 2013 року становила 515730,328 грн.; заборгованість по відсотках у розмірі 4015,70 доларів США, що станом на січень 2013 року становить 31724,03 грн.; заборгованість по пені у розмірі 351,31 доларів США, що станом на січень 2013 року становить 2775,349 грн. Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30.01.2013 року по справі №713/112/13-ц, позов банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року станом на 19 листопада 2012 року, яка становить 69649,33 доларів США, що еквівалентно станом на 30.01.2013 року згідно довідки НБУ 100,00 доларів США 799,30 грн. в розмірі 556707,09 грн. Рішення набрало законної сили.

В звязку з тим, що ОСОБА_3 не була згідна з рішенням та вважає, що правочин укладений між ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_3 удаваним, на прохання представника ОСОБА_3, ТОВ «Інститут судових експертиз» провів економічне дослідження та 30.06.2016 року судовий експерт ОСОБА_6 надав висновок №07/002/1027/5 експертного економічного дослідження.

Відповідно до п.1.1.1 ч.2 кредитного договору, для облікових цілей банк відкриває позичальнику позичковий рахунок, де обліковується заборгованість позичальника за кредитом. В матеріалах справи наявна довідка від 10.04.2007 року (арк..47 Висновку), підписана від імені ОСОБА_3, зі змісту якої встановлено, що в ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» відкриті поточні рахунки № (USD, EUR), № (EUR). Згідно висновку вбачається, що в наданих на дослідження матеріалах відсутні заяви на відкриття поточного рахунку на користь позичальника (клієнта банку), договори банківського рахунку, укладеного між банком та позичальником на відкриття та обслуговування цього поточного рахунку, оформлення яких передбачено вимогами Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 року №492. Відповідно до листа ГУ Міндоходів у Чернівецькій області від 31.05.2013 року №19/01/18-211 (арк.70-72 Висновку) станом на 29.05.2013 року в органах Міндоходів у Чернівецькій області відсутня інформація про наявність відкритих рахунків банківських установах на ОСОБА_3 При цьому, заочним рішенням Вижницького районного суду від 30.01.2013 року по справі №713/112/13-ц, стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року станом на 19.11.2012 року, яка становить 69649,33 доларів США, що еквівалентно станом на 30.01.2013 року згідно довідки НБУ 100,00 доларів США 799,30 грн. в розмірі 556707,09 грн.

Згідно висновку, не надається за можливе обґрунтувати та документально підтвердити видачу банком позичальнику кредитних коштів в розмірі 80000,00 доларів США, оскільки в матеріалах відсутні та на дослідження не надані первинні документи банку позичальника щодо обґрунтованості надання кредитних коштів за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року, регістри аналітичного бухгалтерського обліку банку операцій за вказаним кредитним договором за період з 24.04.2007 року по 04.03.2013 року, у тому числі виписки за поточним рахунком позичальника; надана на дослідження в матеріалах копія на видачу готівки №К12/2 (арк..46 Висновку) на видачу з поточного рахунку № через касу кредитора (дебет рахунку №, кредит рахунку №1002642) 80000,00 доларів США, містить штамп банку з датою 26.04.2007, але надрукована дата здійснення операції нечитаєма. Враховуючи відсутність у наданих на дослідження матеріалах заяви на відкриття поточного рахунку на користь позичальника (клієнта банку), договору банківського рахунку, укладеного між банком та позичальником на відкриття та обслуговування поточного рахунку, оформлення яких передбачено вимогами Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 №492, обґрунтувати використання банком поточного рахунку № для зарахування та сплати грошових коштів за вказаним кредитним договором, за наданими на дослідження матеріалами не надається за можливе. Отже не надається за можливе обґрунтувати та документально підтвердити видачу банком позичальнику кредитних коштів в розмірі 80000,00 доларів США.

Відповідно до ч.2 кредитного договору, усі платежі для повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту, в строки та на умовах, встановлених цим договором; інші платежі згідно з умовами цього договору розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті виходячи з офіційного курсу НБУ на день сплати.

Відповідно до п.4.1.1. ч.2 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, тому пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. У зв'язку з чим у висновку судово-економічної експертизи вказано наступне: ообґрунтувати встановлення банком порядку нарахування пені в іноземній валюті (долар США) за невиконання або неналежне виконання зобов'язань, взятих на себе позичальником згідно кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, за наданими матеріалами не надається за можливе. Разом з тим, до компетенції експерта не належить встановлення законодавчої обґрунтованості умов кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007, у тому числі стосовно узгодження сторонами порядку нарахування та сплати штрафних санкцій по ньому». При цьому експерт хотів наголосити, що встановити відповідність методу нарахування банком процентів за користування кредитом та комісійної винагороди за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року вимогам положення банку «Про кредитування», за наданими матеріалами не надається за можливе, оскільки в матеріалах відсутні та на дослідження не надані внутрішні нормативні документи АТ «ОСОБА_5 банк Аваль» стосовно документування та бухгалтерського обліку операцій з кредитування фізичних осіб-підприємців (технологічна карта, програми кредитного продукту положення, інструкції тощо), зі змінами та доповненнями, чинні протягом дії кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, у тому числі стосовно встановлення порядку нарахування банком відсотків за користування кредитом та комісійних винагород за управління кредитом, операціями купівлі-продажу іноземної валюти банку за дорученнями клієнтів тощо. Проведеними дослідженнями, встановлена відповідність методу нарахування банком процентів, який передбачений умовами кредитного договору, методу «факт/360», які згідно вимог п.1.16-1.18 гл.1, розділу 3 Постанови Правління НБУ від 18.06.2003 року №255 «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, умовно в році 360 днів. Встановити відповідність методу нарахування банком комісій за користування управління кредитом за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року вимогам нормативно-правових актів НБУ не надається можливим за можливе оскільки вимог вимоги до методу нарахування банками комісій під час надання тих чи інших банківських послуг, НБУ в частині кредитних операцій конкретизовані. Тобто у кредитному договорі №014/05/221 від 24.0-4.2007 року є не дійсні положення, що регулюють відшкодування пені у іноземній валюті.

Крім того, як зазначено у висновку експертизи, обґрунтувати використання банком поточного рахунку особового рахунку № для прийманні грошових коштів в погашення кредиту за вказаним кредитним договором у період з 25.05.2007 року по 24.10.2008 року за наданими на дослідження матеріалами не надається за можливе, крім того, не надається за можливе обґрунтувати оформлення банком позичальнику 26.02.2008 року, примірника первинного документа, у вигляді меморіального ордеру (арк.82 Висновку), в якому також не зазначені посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення. При цьому, враховуючи відсутність у наданих на дослідження матеріалах заяви на відкриття поточного рахунку на користь позичальника (клієнта банку), договору банківського рахунку, укладеного маж банком та позичальником на відкриття та обслуговування поточного рахунку, оформлення яких передбачено вимогами Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, обґрунтувати використання банком поточного рахунку № для зарахування та сплати грошових коштів за вказаним кредитним договором, за наданими на дослідження матеріалами не надається за можливе, оскільки графи «Поточний рахунок», «Позичковий рахунок», «Рахунок процентів» п.2 ч.1 кредитного договору не заповнені, а в Додатку №1 до кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року вказаний позичковий рахунок №. Таким чином, первинними документами не підтверджується відкриття рахунку та видачі її позичальнику, та кредитний договір №014/05/221 від 24.04.2007 року є удаваний.

Таким чином, на підставі проведеного економічного дослідження, висновки дають можливість стверджувати, що ОСОБА_3 не отримувала кредитні кошти у доларах. Невизначеність щодо обсягу наданого Банком Позичальнику кредиту, та валюти кредитування унеможливлює розрахувати кредитні зобов'язання Позичальника, внаслідок чого не видається за можливе перевірити вірність розрахунків заборгованості позичальника ОСОБА_3 перед ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», що наявний у матеріалах справи, та не видається за можливе розрахувати власний графік погашення кредитних зобовязань. З тих же підстав розрахувати заборгованість по тілу кредиту, відсотках та пені, у тому числі за кредитним договором не видається за можливе.

Матеріали справи, що також підтверджено висновком експерта не мають документального підтвердження факту отримання ОСОБА_3 обумовлених в кредитному договорі 80000,00 доларів США кредитних коштів, таким чином, є всі правові підстави вказувати на те, що спірний договір є удаваним правочином і насправді це договір позики отриманий на споживчі цілі в доларах США або гривнях. ОСОБА_3 стверджує, що вона отримувала гривні.

Проведеним дослідженням наданої в матеріалах копії заяви на видачу готівки №К12/2 встановлено видачу грошових коштів з поточного рахунку № у сумі 80000,00 доларів США з поточного рахунку № через касу кредитора (дебет рахунку №, кредит рахунку №1002642). Вказаний первинний документ містить штамп банку з датою 26.04.2007 року, але надрукована дата здійснення операції нечитабельна. Враховуючи відсутність у наданих на дослідження матеріалах заяви на відкриття поточного рахунку, укладеного між банком та позичальником на відкриття обслуговування поточного рахунку, оформлення яких передбачено вимогами Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, обґрунтувати використання банком поточного рахунку № для зарахування та сплати грошових коштів за вказаним кредитним договором, за наданими на дослідження матеріалами не надається за можливе.

Просить визнати кредитний договір №014/05/221 укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» від 24.04.2007 року удаваним правочином, умову кредитного договору №014/05/221 укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «ОСОБА_5 банк аваль» від 24 квітня 2007 року щодо п.2, п.3 ч.1 розмір кредиту 80000,00 доларів США, викласти в такій редакції: розмір кредиту 404000,00 грн.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3 не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, надав заперечення, де зазначив, що 24 квітня 2007 року між АТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/05/221, з врахуванням додаткових угод, відповідно до умов якого, банк на умовах договору зобовязався відкрити ОСОБА_3 не відновлювальну кредитну лінію з максимальним загальним лімітом у розмірі 80000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 25.04.2017 року, зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами.

Крім того, на підтвердження взятих на себе зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_3 та АТ «ОСОБА_5 Аваль» було укладено ряд додаткових угод, а саме: Додаткова угода №1 від 19.01.2009 року, за умовами якої сторони встановили, що кредитна заборгованість за кредитним договором, повинна погашатися згідно нового графіку; Додаткова угода №014/05/221/2 від 24 липня 2009 року, за умовами якої сторони досягли згоди змінити умови погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості; Додаткова угода №014/05/221/3 від 23 лютого 2010 року, за умовами якої сторони досягли згоди змінити умови погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості; Додаткова угода №014/05/221/4 від 12 лютого 2012 року, за умовами якої було проведено капіталізацію простроченої заборгованості. Капіталізація була проведена на основі даних по кредиту, відповідно яким, станови на 12.02.2012 року розмір фактичної заборгованості ОСОБА_3 за договором по сплаті суми кредиту становила: 64014,15 доларів США. Відповідно до ч.1 п.2 кредитного договору визначено, що кредит надається на проведення ремонту та реконструкції нерухомого майна; п.п.1.1.1 п.1.1 Розд.1 ч.2 кредитного договору передбачено відкриття Банком позичальнику позичкового рахунку для облікових цілей. Відповідно до п.п.1.3.3, п.1.3 Розд.1 ч.2 кредитного договору моментом виникнення у позичальника права на отримання кредиту є наявність в банку поточного рахунку позичальника у валюті кредиту чи в іншій валюті за вимогою Банку. За змістом п.п.1.7.1, п.1.7 Розд.1 ч.2 кредитного передбачено, що ОСОБА_5 здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи Траншами згідно з кредитною заявою позичальника. Кредит надається однією сумою чи Траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в банку. ОСОБА_3 було відкрито поточний рахунок за №, з якого, згідно заяви на видачу готівки №К12/2 від 26.04.2007 року через касу банку ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у сумі 80000,00 доларів США. Відповідно до додатку №1 Додаткової угоди №1 від 19.01.2009 року передбачено, що сума видачі кредитних коштів становить 80000,00 доларів США, дата видачі 26.04.2007 рік. Факт дати видачі та суму кредиту ОСОБА_3 не заперечувала, що свідчить її підпис. Крім того, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30.01.2013 року по справі №713/112/13-ц, яке набуло законної сили і в якому встановлено, що ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у сумі 80000,00 доларів США. Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання та надав ОСОБА_3 кредитні кошти в обумовленому розмірі шляхом перерахування їх з позичкового рахунку на поточний рахунок, які згодом ОСОБА_3 як власник кредитних коштів отримала через касу Банку. Посилання ОСОБА_3 на те, що укладений кредитний договір №014/05/221 від 24.04.2007 року, є удаваний правочин, з метою приховати інший правочин, ніж той, що існує є безпідставними, факт надання коштів Банком та отримання їх ОСОБА_3 підтверджуються належними доказами, остання підтвердила спроможність виконати зобовязання за договором та факт користування коштами, укладаючи додаткові угоди. Відповідно до кредитного договору, кредит виражений у доларах США, за відповідною заявою видано зазначену суму кредиту. Посилання позивача у позовній заяві на те, що укладений між сторонами кредитний договір в частині визначення валюти кредитування є удаваним, вчинений у відповідній частині для приховання укладення кредитного договору з надання кредиту саме в національній валюті гривні у сумі 404000,00 грн., з посиланням на вимоги ст.235 ЦК України, є помилковими, оскільки валюта кредитування при укладенні кредитного договору не змінює виду цивільно-правових відносин, що виникли між сторонами. Сторони при укладенні кредитного договору дійшли згоди та погодили умови надання кредиту (отримання) кредитних коштів. ОСОБА_3 не надано доказів, що обидві сторони за кредитним договором діяли свідомо (умисно), з метою приховати інший правочин, і що насправді між ними встановлювалися інші правовідносини. У даному випадку відсутні ознаки умисності та приховання іншого правочину, оскільки незалежно від того, якою є валюта зобовязання за кредитним договором, суть правовідносин при цьому не змінюється, зазначені відносини залишаються кредитними правовідносинами, а отже відсутні підстави для визнання зазначеного кредитного договору, удаваним. Зазначав, що оригінал заяви на видачу готівки №К12/2 не зберігся, оскільки збереження документів становить 5 років. Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши представника позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 24 квітня 2007 року між позивачкою ОСОБА_3 та ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» було укладено кредитний договір №014/05/221, відповідно до п. п.2, 3, 4 ч.1 якого ОСОБА_5 надає Позичальнику кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах, а саме: розмір кредиту становить 80000,00 доларів США, виплата проводиться в один транш в розмірі 80000,00 доларів США, цільове використання на проведення ремонту та реконструкції нерухомого майна, річна база нарахування процентів 360,00 днів у році, з кінцевою датою повернення кредиту 25.04.2017 року, з процентною ставкою, за користування кредитом в розмірі 13,00 % річних. Повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати Позичальником ануїтентних платежів згідно з графіком погашення до цього договору.

Пунктом 1.1 ч.2 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року визначено предмет договору, а саме ОСОБА_5 надає Позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у ч.1 цього договору, а Позичальник приймає, зобовязується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у цьому договорі.

Відповідно до п.1.1.1, п.1.1.2 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, для облікових цілей банк відкриває позичальнику позичковий рахунок, де обліковується заборгованість позичальника за кредитом. Погашення заборгованості за кредитом та процентами може здійснюватись позичальником з поточного рахунку у банку або внесенням готівки в касу банку.

Відповідно до п.1.7.1 ч.2 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, ОСОБА_5 здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів у безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в банку тощо.

Відповідно до п.1.11, п.1.11.1 ч.2 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту, в строки та на умовах встановлених цим договором. Інші платежі згідно з умовами цього договору розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України виходячи із валютного курсу НБУ на день сплати.

Відповідно до п.1 ч.1 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, цей договір складається з двох частин, які нероздільно повязані між собою, вважається укладеним за умови підписання сторонами обох частин цього договору, включаючи всі додатки до нього (додатки складають невідємну частину цього договору).

Відповідно до п.8.1, п.8.2, п.8.3 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, цей договір складено у двох оригінальних примірниках українською мовою, кожний з яких має рівну юридичну силу. Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що ОСОБА_5 надав йому підписаний зі сторони банку оригінальний примірник договору та всіх додатків до нього посилання на які містяться у цьому договорі. Підписанням цього договору сторони підтверджують, що будь-які умови цього договору є істотними і підлягають виконанню у порядку передбаченому цим договором. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (дата договору) включаючи всі додатки до нього ( додатки складають невідємну частину договору) і діє до виконання сторонами взятих на себе зобовязань по цьому договору в повному обсязі.

Відповідно до графіку погашення кредиту, який є додатком №1 до кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2017 року, вбачається,що відповідачем розраховано графік погашення кредиту сума якого становить 80000,00 доларів США, щомісячними платежами в сумі 1203,00 доларів США, з якої вираховуються та визначені графіком погашення кредиту, спрямовуються суми на погашення кредиту, відсотків та сальдо кредиту. Зазначено позичковий та відсотковий рахунок. Позивачка ОСОБА_3 ознайомлена з графіком про свідчить її підпис.

19.01.2009 року між Банком та позивачкою ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 згідно умов якої встановлено новий графік погашення заборгованості, що підтверджується копією додаткової угоди.

24.07.2009 року між Банком та позивачкою ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №014/05/221/2, згідно умов якої сторони досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості, що підтверджується копією додаткової угоди.

23.02.2010 року між Банком та позивачкою ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №014/05/221/3, згідно умов якої сторони досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості, що підтверджується копією додаткової угоди.

12.02.2012 року між сторонами кредитного договору укладено Додаткову угоду №014/05/221/4 відповідно до умов якої сторони домовились тимчасово, на період з 25.01.2012 року по 25.07.2012 року, зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати, що підтверджується копією додаткової угоди та додатком.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

При цьому, згідно до ст.627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять його умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи з викладеного істотними умовами кредитного договору відповідно до чинного законодавства є умови про предмет, ціну та строк його дії. Графік погашення заборгованості є додатком до кредитного договору.

Посилання представника позивачки ОСОБА_3 на те, що кредитний договір є удаваним правочином, так як його було вчинено з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дійсності, а саме: було здійснено надання позики в національній валюті України гривні, а саме в розмірі 404000,00 грн. спростовується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.25 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін, виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України, має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або суд визнає його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Згідно зі статтею 192 ЦК України до грошових коштів-платіжних засобів, які використовуються на території України,окрім грошової одиниці України - гривні, віднесено також іноземну валюту.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції зазначені у п. З ч. 1 та п. 3-7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення банком залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій. В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті або їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені кошти як у національній, так і в іноземній валюті. Статтями 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Діючим законодавством не передбачено будь - яких заборон або обмежень на видачу кредитів в іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти як у національній так і в іноземній валюті. Банк має право надавати кредит (розміщувати залучені ним кошти) незалежно від виду валюти.

Таким чином, укладення кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року в іноземній валюті та використання іноземної валюти як засобу платежу по кредитним зобов'язанням позивача не суперечить вимогами діючого законодавства України.

Посилання представника позивачки на те, що насправді за договором виникло грошове зобовязання в національній валюті спростовується заявкою на видачу готівки, відповідно до якої ОСОБА_3, отримала кошти саме в іноземній валюті доларах США.

Крім того, отримання позивачкою ОСОБА_3 кредитних коштів саме в доларах США підтверджується заочним рішенням Вижницького районного суду від 30.01.2013 року, відповідно до якого, позов ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції, - задоволено, стягнуто з ОСОБА_3, на користь ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції заборгованість за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року станом на 19.11.2012 року, яка становить 69649,33 доларів США, (що еквівалентно станом на 30.01.2013 року згідно довідки НБУ 100 доларів США 799,3000 грн.) в розмірі 556707,09 грн. та звернуто стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року станом на 19.11.2012 року, яка становить 69649,33 доларів США, (що еквівалентно станом на 30.01.2013 року згідно довідки НБУ 100 доларів США 799,3000 грн.) в розмірі 556707,09 грн. Під час розгляду справи встановлено, що між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/05/221, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 80000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 25.04.2017 року, що підтверджується копією рішення.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст.58 ЦПК України регламентує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.2, 3, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, спрямовуючи даний позов до суду, позивачкою ОСОБА_3 підлягало доведенню, що правовідносини, які виникли між сторонами, не відповідають змісту укладеного між нею та ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» кредитного договору, і що це є наслідком їх умисних дій.

Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин був спрямований на отримання кредиту та у його погашенні згідно умов даного договору. Спрямованість внутрішньої волі позичальника ОСОБА_3 на укладення кредитного договору саме в іноземній валюті підтверджується самим кредитним договором, оскільки під час укладання кредитного договору, ОСОБА_3 було ознайомлено в повному обсязі з умовами договору, а саме: кредитні умови, мету, цілі, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, ОСОБА_3 підтвердила згоду на укладення договору своїм підписом.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, оцінюючи спрямованість внутрішньої волі сторін, встановленим обставинам, той факт, що на момент укладання правочину для позивачки ОСОБА_3 суттєвою була не стільки умова, в якій валюті вона фактично отримає кредит, скільки інші супутні умови валютного кредитування: строк, розмір процентної ставки, спосіб забезпечення виконання обовязків за договором, тощо. Зважаючи на те, що долар є вільноконвертованою валютою, відсотки за користування кредитними коштами на умовах кредитного договору, укладеного в доларах США, є нижчими, аніж відсотки, що сплачуються за кредитами, виданими в гривнях, і що на момент укладення кредитного договору курс долара протягом досить тривалого часу був стабільним, позивачка обрала валютою кредитного договору саме долар США.

Позивачка ОСОБА_3, відповідно до ч.2 ст. 1056 ЦК України, мала право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця, однак даним правом не скористалась, натомість отримала кредитні кошти саме в доларах, що встановлено заявкою на видачу кредиту та заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30.01.2013 року, яке набрало законної сили.

Крім того, підтвердженням того, що даний кредитний договір не є удаваним, також свідчать укладені між позивачкою та ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» протягом 2007 року до 2012 року додаткові угоди, якими вирішувались питання про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості та надання позивачці ОСОБА_3 кредитних канікул, що свідчить про її прагнення щодо виконання своїх зобовязань саме за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року.

Посилання позивачки та її представника на те, що даний кредитний договір є удаваним з тих підстав, що відсутні заяви на відкриття поточного рахунку на користь позичальника (клієнта банку), договори банківського рахунку, укладеного між банком та позичальником на відкриття та обслуговування цього поточного рахунку, оформлення яких передбачено вимогами Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 року №492 тощо є недоведеними та спростовуються показами представника Банку, який зазначив, що на даний час деякі первинні документи банку були знищені у відповідності до Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України, із зазначенням строків зберігання, затверджених Постановою Правління НБУ від 08.12.2004 року №601, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 24.12.2004 року за №1646/10245, яким встановлено термін зберігання пять років.

Як встановлено судом, кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені. Будь-які підстави вважати, що правочин чи окремі його пункти суперечать ЦК України чи іншим актів цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені, а тому, на підставі викладеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року удаваним правочином необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 235, 526, 527, 530, 549, 611, 612, 1048-1050, 1054 ЦК України, п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, ст.ст.10, 11,16, 57-61, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_3, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_4, до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» про визнання кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року удаваним правочином, викласти умову кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року п.2, п.3 щодо розміру кредиту в сумі 404000,00 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич