Справа №636/3423/16-ц
Провадження №2/636/1922/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі: головуючого

судді Слурденко О.І., при секретарі Шиловій І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд з України неповнолітньої дитини без згоди батька та супроводу батька,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем, в якому вона перебувала з 16.02.2002 року по 01.04.2009 року у них є неповнолітня дитина, дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу з відповідачем їх спільна дитина залишилася проживати з нею.

На даний час вона є громадянкою ОСОБА_4 Федерації, постійно проживає там разом з дочкою та зареєстрована в якості мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 міського округу ОСОБА_5 області.

З метою провідати родичів, позивачка з дочкою вїхала на територію України. 03.10. 2016 року повертаючись назад до РФ на пропускному пункті «Гоптівка», її дочці ОСОБА_3 було відмовлено в перетині кордону в супроводі матері без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, про що було винесене відповідне рішення.

Зважаючи на те, що відповідач довгий час, а саме близько семи років не приймав та не приймає ніякої участі в житті дитини, його місце перебування не відоме ні як позивачці, ні його близьким родичам, просить суд надати дозвіл на виїзд з України її неповнолітньої дочки без згоди батька та без його супроводу.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

ОСОБА_3, в відношенні якої було винесено рішення про відмову в перетині державного кордону України дитині, яка не досягла 16-річного віку, пояснила суду, що з 2009 року проживає постійно разом з матірю - ОСОБА_1 в ОСОБА_4 Федерації, за місцем постійної реєстрації останньої, ходить до школи та з моменту розлучення батьків не бачилася та не спілкувалася з батьком. Ніяких стосунків з ним не підтримувала і мати, а тому його місце знаходження їм не відоме.

Мати відповідача ОСОБА_6 також повідомила суду, що її син, який зареєстрований в якості мешканця в ІНФОРМАЦІЯ_3 фактично не проживає за даною адресою близько семи років. Весь цей час вона позбавлена спілкування з ним. За весь цей час їй не вдалося встановити місце його перебування. Він не дзвонить та не приїздить, а тому фактично отримати від нього дозвіл на виїзд онуки з України в супроводі матері не вбачається можливим.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем його реєстрації в якості мешканця.

Заслухавши осіб, що брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та надані докази суд приходить до наступного.

У відповідності ст.214 ЦПК України при ухваленні рішення, суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувались як вимоги, так і заперечення; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинно бути зазначено встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що сторони знаходилися у шлюбі з 16.02.2002 року. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 01.04.2009 року шлюб між ними було розірвано.

Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина, дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення батьків залишилася проживати разом з матірю.

Позивачка є громадянкою ОСОБА_4 Федерації та постійно проживає в с.Кантаурово міського округу Бор Нижегородській області по вул. Кооперативній, 46, що підтверджується проставлений штемпелем про реєстрацію місця проживання в паспорті громадянки РФ №75 3687252 ОСОБА_1.

З метою провідати родичів, вона по своєму вищезазначеному документу вїхала на територію України разом з дочкою, особу якої підтверджує свідоцтво про народження серії 1-ВЛ №216066 видане Чкаловською селищною радою Чугуївського району Харківської області 24.07.2002 року.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Повертаючись додому, до ОСОБА_4 Федерації 03.10.2016 року уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону ВПС «Дергачі» МАПП «Гоптівка» капітаном ОСОБА_7 у відношені ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було винесено Рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку в супроводі матері ОСОБА_1 без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків.

В звязку з тим, що місце знаходження відповідача не відоме ні його колишній дружині, ні їх дочці, ні близьким його родичам, позивачка не може повернутися до країни де постійно проживає разом з дитиною, де працює, а остання навчається.

У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно принципу 6 Міжнародної Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і гармонійного розвитку. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст.155 СК України).

Згідно ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Пунктом 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними.

Згідно п.п.3 п.2-2 даних Правил передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.10,60,88,212,214,215 ЦПК України, ст.ст. 7,141,155,160,161 СК України, ст.313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Міжнародною Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року суд, Конвенцією про права дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, ст. 2 Протоколу № 4 «Європейської конвенції з прав людини», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд з України неповнолітньої дитини без згоди батька та супроводу батька,-задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, за межі державного кордону України до ОСОБА_4 Федерації без згоди її батька ОСОБА_2 у одноособовому супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянки ОСОБА_4 Федерації, уродженки селища Чкаловське Чугуївського району Харківської області України.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився 28 серпня 1982 року, зареєстрованого в якості мешканця в ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 21 копійку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області шляхом подачі через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня його проголошення апеляції.

Суддя: