Провадження № 22-ц/773/1098/16 Категорія: 27 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Черняк О.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про захист порушеного права та визнання зобовязань припиненими за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2016 року в даній справі в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення таким, що не відповідає нормам процесуального та матеріального права, а також фактичним обставинам справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом встановлено, що 26 березня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» укладено кредитний договір № 159/08, на умовах, визначених цим договором, банк надає позичальнику грошові кошти у розмірі 14000долаів США на строк з 26 березня 2008року по 23 березня 2018року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5% річних на споживчі потреби.

03 лютого 2014 року між публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 укладено договір №D_100722884 банківського строкового вкладу (депозиту) вклад стабільний, згідно якого ОСОБА_3 в порядку та умовах, визначених Правилами (договірними умовами) відкриття та обслуговування вкладних (депозитних) рахунків фізичних осіб та цим договором передав, а банк прийняв для зберігання в день укладення цього договору, грошові кошти в сумі 15250євро, з виплатою вкладнику 6,3 % річних. Кошти внесені на строк 93 дні з 03.02.2014р. по 07.05.2014 року. Договором передбачена можливість пролонгації строку вкладу.

21 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого, ОСОБА_3 відступає ОСОБА_2, а останній набуває право вимоги належне ОСОБА_3, та стає новим кредитором за Договором банківського (строкового) вкладу (депозиту) №D_100722884 від 03 лютого 2014 року.

Згідно ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ст.602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 606 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

21 березня 2014р. ОСОБА_3 повідомив банк, що між ним та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги по договору банківського (строкового) вкладу (депозиту) від 03.02.2014р. Цього ж числа позивачем подано відповідачу заяву про припинення зобовязання щодо сплати ним боргу за кредитним договором від 26.03.2008р. внаслідок зарахування боргу банку по договору банківського (строкового) вкладу (депозиту) від 03.02.2014р.

Позивач вважає припиненим зобовязання на підставі ст.ст.601, 606 ЦК України.

Проте зазначена у ст.606 ЦК України підстава припинення цивільно-правового зобов'язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; для фізичних осіб при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб'єктів) один із цих суб'єктів повинен зникнути, у зв'язку з цим і припиняється правовідношення.

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що стаття 606 ЦК України повинна застосовуватися судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін.

У випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку за договором, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, який придбав згідно з договором право вимоги до банку, не можуть припинятись на підставі статті 606 ЦК України, оскільки зазначена стаття до таких правовідносин не застосовується.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014р. було прийнято рішення №9 щодо виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, призначено уповноважену особу Фонду за тимчасову адміністрацію в АТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_4 Тимчасову адміністрацію в AT «Брокбізнесбанк» було запроваджено строком на три місяця з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року. 03 червня 2016 року тимчасову адміністрацію продовжено. З 11 червня 2014 року розпочата ліквідація AT «Брокбізнесбанк». На підставі постанови Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року №339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 21.05.2015р. продовжено строки здійснення процедури ліквідації станом на один рік до 10.06.2016р. включно.

У разі зарахування зустрічних вимог діють обмеження, встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є спеціальним законом, який врегульовує процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку та поширюється на дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статей 91, 93, 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість і порядок погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог (зокрема кредиту та банківського вкладу).

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп.1,2,4 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Отже, зарахування зустрічних вимог у процедурі ліквідації банку з посиланням на ст.601 ЦК України не можливо, а тому визнавати зобовязання по кредитному договору припиненими немає підстав.

Суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання зобовязань по кредитному договору припиненими та у знятті заборони з предмету іпотеки.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: