АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №641/3780/15-ц Головуючий суддя І інстанції Ященко С. О.
Провадження № 22-ц/790/5924/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючогосудді - ОСОБА_1,

суддів: -ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря :Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ "Комерційний банк "Надрана рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ПАТ "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішення суду, ПАТ КБ «Надра» в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Послався на те, що рішення незаконне, необґрунтоване, що суд не повно зясував обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвалив рішення з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

При цьому банк зазначив, що суд неправомірно застосував норми ст. 1050 ЦК України, оскільки кредитним договором встановлені конкретні строки повернення кредиту, щомісячними платежами із кінцевим терміном погашення до 15.12.2022 року, що відповідає положенням ч. 3 ст. 254 ЦК України. При цьому передбачене п. 4.1.5 договору право банка на дострокове витребування і повернення наданого позичальнику кредиту не обмежує банк надсилати відповідну вимогу лише один раз на протязі терміну користування позичальником кредитом.Висновки судового експерта стосовно наявності виправлень у договорах поруки не свідчать про їх фальшивість, оскільки справедливо припустити, що виправлення внесені до договорів поруки здійснено до їх підписання безпосередньо в присутності позивачів. Суд не врахував, що окрім поруки є кредитний договір та нотаріально посвідчений договір іпотеки, в якому є підписи відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Судова колегія відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи скарги, вважає, що вона підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 251 ЦК України передбачає поняття строку та терміну.

1. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

2. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

3. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Стаття 253 ЦК України визначає початок перебігу строку

1. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п'ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Стаття 1050 ЦК України визначає наслідки порушення договору позичальником.

1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

2. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Стаття 559 ЦК України передбачає такі правила припинення поруки:

1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

2. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

3. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

4. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судовим розглядом встановлено, що 19.12.2007 року між ВАТ "Комерційний банк "Надра" (правонаступником якого є ПАТ "Комерційний банк "Надра") та ОСОБА_4 укладено договір № 6/5/20/2007/840-К/1781, у відповідності до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 125 000, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14, 05 % річних з кінцевим терміном повернення 15.12.2022 року,який було забезпечено договорами поруки між позивачем та ОСОБА_5В, ОСОБА_6, ОСОБА_7, і вони поручилися перед кредитором за солідарне виконання позичальником у повному обсязі взятих на себе кредитнихзобовязань.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 належним чином свої зобов'язання за договором кредиту не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, у відповідача перед позивачем склалась вищевказана заборгованість.

Згідно п. 1.3 кредитного договору термін погашення кредиту встановлено по 15.12.2022 року. У відповідності до п. 4.1.5 договору сторони погодились про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення сплати відсотків за користування кредитом згідно з графіком на будь-який період, банк має право достроково витребувати наданий позичальнику кредит, в тому числі звернути стягнення на заставне майно. Про дострокове витребування кредиту банк письмово сповіщає позичальника.

Листом від 17.06.2010 року № 4193 банк направив 22.06.2010 року відповідачу ОСОБА_4 вимогу про дострокове погашення кредиту, в якому вимагало протягом 3 банківських днів з моменту отримання цієї вимоги достроково погасити суму боргу.

Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, що відповідає правовій позиції про застосування вказаної норми матеріального права, яка була за аналогічних обставин справи викладена у постанові ВС України від 21січня 2015 року по цивільній справі № 6-190цс14.

На підставі цих обставин справи, які банк не оспорює, районний суд обґрунтовано і відповідно до наведеної норми ч. 2 ст. 1050 ЦК України дійшов до висновку, що банк скориставшись своїм правом внаслідок вимоги про повне повернення кредиту у вказаний термін змінив строк погашення кредиту, внаслідок чого відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України після вказаної дати почався перебіг позовної давності, яка визначена у ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки, про застосування наслідків спливу якого заявив відповідач ОСОБА_4 під час розгляду справи в суді першої інстанції, що відповідає також правовій позиції, яка викладена у постанові ВС України від 02 грудня 2015 року по справі № 6-1707цс15 (а.с. 63-64).

Згідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Висновки районного суду з приводу доводів банку, що позовна давність не перервалася внаслідок предявлено банком у 2010 році позову до суду про стягнення з ОСОБА_4Л, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором, належним чином вмотивовані і відповідають матеріалам справи, в яких наявна ухвала Комінтернівський районного суду м. Харкова від 20.11.2011 року по справі № 2-463/11 позов банку було залишено без розгляду, що відповідає положенням ч. 1 ст. 265 ЦК України про те, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.Повторно банк звернувся до суду у вересні 2014 року, тобто із спливом трирічного строку позовної давності.

Тому, відмовляючи у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_4 внаслідок спливу позовної давності районний суд обґрунтовано та відповідно до наведених норм ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України дійшов висновку про те, що на день звернення банку до районного суду, 09.04.2015 року, вже сплив передбачений законом трирічної позовної давності за заявленими банком вимогами до основного боржника позичальника ОСОБА_4, а позивач не довів наявність поважних причин його пропуску.

Судом також було встановлено, що банк, в забезпечення зобовязань позичальника за договором кредиту, ОСОБА_4, уклав з ОСОБА_8 договір поруки № 6/5/20/2007/840-П/1785 про її солідарну відповідність перед банком за порушення умов договору вищевказаного кредиту ОСОБА_4 Аналогічні договори поруки банк також уклав з відповідачами ОСОБА_6 - № 6/5/20/2007/840-П/1786, ОСОБА_7 - № 6/5/20/2007/840-П/1787.

Відмовляючи у позові до поручителів основного боржника ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 районний суд послався на те, що згідно до висновку судової технічної експертизи документів № 10271 від 24.03.2016 року у первинний зміст наданих на дослідження вищевказаних оригіналів договорів поруки були внесені зміни (шляхом підчистки і додрукування нового тексту), внаслідок чого ці документи не є належним доказом (а.с. 135-138).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України суд при дослідженні доказів може виключити з їх переліку документ, який викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим.

За висновками судового експерта надані банком договору містять виправлення у п. 1.2 у розділі Предмет договорів про прізвище, імя по-батькові позичальника, за якого поручилися відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у п.п. 1.2, 2.3 договорів поруки виправлений номер кредитного договору, за виконання якого вони поручилися перед банком, а також адреса позичальника. При цьому виправлення були внесені в такий спосіб, що не передбачає можливості суду зясувати, чи були ці виправлення здійсненні зі згоди сторін договору, оскільки не містять їх підписів при такому виправленні. З цих підстав доводи скарги про те, що ці виправлення існували під час їх підписання належним чином не доведені.

Крім того, в матеріалах справи наявні письмові вимоги банка від 17 червня 2010 року про дострокове погашення кредиту позичальника ОСОБА_4, надіслані 22 червня 2010 року його поручителям ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, згідно до яких банк вимагав від поручителів сплатити суму всю боргу в триденний термін з моменту отримання даної вимоги (а.с. 180-182).

Оскільки умови п. 4.1 вищевказаних договорів поруки не передбачають конкретного строку їх дії, то відповідно до вищевказаних правил ч. 4 ст. 559 ЦК України (шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання для предявлення вимог кредитором) порука відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на день звернення банку до суду із цим позовом, 09.04.2015р., вже припинилася.

Оскільки таким чином суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, апеляційний суд з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючисьст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судоваколегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Комерційний банк "Надра відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючийсуддя

Суддіколегії