АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Свистунової О.В.

за участі секретаря - Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що 11 січня 2012 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого він надав ОСОБА_2 позику в сумі 15 852 грн., строком до 30 вересня 2014 року, з умовою повернення по 881 грн. до 30 числа кожного місяця, а у випадку несвоєчасної сплати боргу ОСОБА_2 зобов'язалася сплатити йому 1% від просточеної суми платежу за кожний день простроченого. Також, в договорі позики зазначено, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язується додатково сплатити 2 056 грн. ОСОБА_3 до 30 січня 2012 року в рахунок погашення заборгованості КС «Добробут». Відповідач своїх зобов'язань за договором позики не виконує, кошти не повертає, тому просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики від 11 січня 2012 року в розмірі 17 908 грн. та грошову суму в розмірі 21 055 грн. 90 коп. за несвоєчасну сплату боргу.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 11 січня 2012 року в сумі 38 963 грн. 90 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

29 травня 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду від 24 січня 2014 року (а.с.43-45).

Ухвалою суду від 10 вересня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (а.с.66).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 11 січня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, у вигляді розписки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язалася сплатити борг в сумі 15 852 грн., строком до 30 вересня 2014 року, з умовою повернення по 881 грн. до 30 числа кожного місяця ОСОБА_3, а у випадку несвоєчасної сплати боргу ОСОБА_2 зобов'язалася сплатити ОСОБА_4 1% від просточеної суми платежу за кожний день простроченого платежу (а.с.6, 8).

Також, з вказаної розписки від 11 січня 2012 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язалася додатково сплатити 2 056 грн. через ОСОБА_3 до 30 січня 2012 року в рахунок погашення її заборгованості 10% КС «Добробут» (а.с.6, 8).

Звернувшись до суду із вищевказаними позовними вимогами, ОСОБА_3 посилався на те, що відповідач свої зобов'язання за договором позики від 11 січня 2012 року належним чином не виконує, грошові кошти йому не повернула (а.с.2, 3).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції посилався на те, що позивач свої зобов'язання за договором позики виконав у повному обсязі, передавши ОСОБА_2 суму у розмірі 15 852 грн., в свою чергу відповідач взяті на себе обов'язки щодо повернення суми боргу, не виконує, а тому позов підлягає задоволенню, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, у порушення норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі,визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи 11 січня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, у вигляді розписки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язалася сплатити борг в сумі 15 852 грн., строком до 30 вересня 2014 року, з умовою повернення по 881 грн. до 30 числа кожного місяця ОСОБА_3, а у випадку несвоєчасної сплати боргу ОСОБА_2 зобов'язалася сплатити ОСОБА_4 1% від просточеної суми платежу за кожний день простроченого платежу. У вказаній розписці зазначено, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язалася додатково сплатити 2 056 грн. через ОСОБА_3 до 30 січня 2012 року в рахунок погашення її заборгованості 10% КС «Добробут» (а.с.6, 8).

З наданої суду розписки вбачається, що розписка не містить умови отримання ОСОБА_2 в борг у ОСОБА_3 грошових коштів.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Така ж правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції позивач ОСОБА_3 суду пояснив, що він відповідачу ОСОБА_2 кошти в борг не надавав, а заборгованість у ОСОБА_2 виникла перед Кредитною Спілкою «Добробут», членами якої вони були, а він погасив заборгованість ОСОБА_2 перед кредитною спілкою, у зв'язку з чим між Кредитною Спілкою «Добробут» та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

З договору відступлення права вимоги від 11 січня 2011 року, укладеного між первісним кредитором - Кредитною Спілкою «Добробут» та новим кредитором - ОСОБА_3, вбачається, що первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові за кредитним договором №01427 від 23 листопада 2006 року, який укладено між первісним кредитором та ОСОБА_2 (а.с.121).

Відповідно до договору від 11 січня 2012 року укладеного між боржником -ОСОБА_2 та вкладником-кредитором ОСОБА_3, останній із свого депозитного рахунку погасив заборгованість ОСОБА_2 перед КС «Добробут», договір №01427 від 23 листопада 2006 року, яка становить 11 656 грн. Згідно договору відступлення права вимоги ОСОБА_2 зобов'язана відшкодувати погашений борг ОСОБА_3 11 656 грн. до 30 вересня 2013 року. У випадку несвоєчасної сплати боргу боржник зобов'язаний сплатити вкладнику 1% від просточеної суми платежу за кожний день простроченого платежу. Крім того, згідно рішення Наглядової ради КС «Добробут» від 14 жовтня 2010 року додатково до договору відступлення 10% в сумі 2056 грн. боржник ОСОБА_2 зобов'язується сплатити в касу (особисто або через кредитора) КС «Добробут» готівкою на адміністративно-господарські видатки (а.с.122).

Отже, враховуючи, що факт передачі грошової суми позивачем відповідачу не встановлений та між сторонами виникли відносини, що випливають із договору відступлення права вимоги, судом першої інстанції неправильно застосовано статті 1046, 1047, 1049 ЦК України до даних правовідносин та зроблено помилковий висновок про те, що між сторонами укладено договір позики.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді