Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Пісчанській Т.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 07 вересня 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за наслідками розгляду якого було ухвалено заочне рішення, яке було скасовано ухвалою суду від 15 лютого 2016 року, а справу призначено на новий судовий розгляд.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 10 липня 2015 року за участю автомобілів НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби зазнали пошкоджень. Винуватцем даної дорожньо-транспортної пригоди у судовому порядку був визнаний ОСОБА_2 Оскільки розмір матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, становить 25 332,02 грн., а страховою компанією було виплачене страхове відшкодування у розмірі 11 177,00 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14 155,02 грн., в рахунок відшкодування витрат на встановлення розміру шкоди 600,00 грн., в рахунок повернення витрат по сплаті франшизи 950,00 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., а разом 20 705,02 грн. (а. с. 4-7).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, представника своїх інтересів для участі в розгляді даної цивільної справи не направив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином за адресою місця його реєстрації, про причини не явки суду не повідомив, у звязку з чим, а також враховуючи, що даний спір розглядається після скасування заочного рішення за заявою відповідача, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної цивільної справи за відсутності відповідача не в заочному порядку.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти:

ОСОБА_2 10 липня 2015 року о 18 годині 30 хвилин, керуючи транспортним засобом «Вольво», д/н НОМЕР_3, під час буксирування автомобілем НОМЕР_4, в районі буд. № 166 по вул. Радянській в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, не впорався з керуванням та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, в наслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ», д/н НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_1 (а. с. 9, 10).

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Вольво», д/н НОМЕР_3 ОСОБА_2 застрахована Нікопольською філією ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі полісу № АЕ/3966449 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09 липня 2015 року (а. с. 69-70). Сума франшизи за даним полісом складає 950,00 грн., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн.

З листа ПрАТ «Страхова група «ТАС» за вих. № 4285 від 17 серпня 2015 року адресованого ОСОБА_1 вбачається, що сума страхового відшкодування за настання події від 10 липня 2015 року з відрахуванням суми франшизи складає 11 177,00 грн. (а. с. 11).

Згідно зі звітом № 04081501 про матеріальний збиток майна автомобіля НОМЕР_6, в результаті його пошкодження, складений за наслідками огляду 04 серпня 2015 року зазначеного автомобіля, розмір такого збитку становить 25 332,02 грн. (а. с. 12-36). Вартість складання звіту становить 600,00 грн. (а. с. 37, 38).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 ст. 1192 встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ст.. 6 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з положеннями ст.. 9 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» франшиза частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача, враховуючи відсутність обґрунтування виплати ПрАТ «Страхова група «ТАС» позивачу страхового відшкодування у меншому розмірі, ніж зазначено у звіті №04081501 від 07 серпня 2015 року про матеріальний збиток майна автомобіля НОМЕР_6, тобто у сумі 25 332,02 грн., при тому, що ліміт відповідальності, встановлений відповідним полісом, визначений у розмірі 50 000,00 грн., приймаючи до уваги п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», суд приходить до висновку щодо необґрунтованості, безпідставності та недоведеності позовних вимог в частині стягнення саме з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 14 155,02 грн., що становить різницю між розміром шкоди, визначеною вказаним звітом та розміром страхового відшкодування виплаченого позивачу страховою компанією.

Вирішуючи вимоги позивача до відповідача про стягнення суми франшизи у розмірі 950,00 грн., а також витрат на встановлення розміру шкоди у сумі 600,00 грн., суд вважає за можливе дані вимог задовольнити як такі, що знайшли підтвердження в ході судового розгляду даної цивільної справи (ст. 12 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», квитанція про сплату (а. с. 38)).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вирішуючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що внаслідок ДТП позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у стані стресу, витраті часу та зусиль для відновлення належного йому транспортного засобу, таким чином суд вважає можливим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити, стягнувши з відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 500, 00 грн.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 12, 22, 25, 29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», ст. ст. 22, 23 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на встановлення розміру шкоди 600,00 грн., в рахунок повернення витрат по сплаті франшизи 950,00 грн., моральну шкоду у розмірі 1 500,00 грн., а разом 3 050 (три тисячі пятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

ОСОБА_3 Черновськой