Справа №591/3053/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/167/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи : управління державної міграційної служби України в Сумській області, служба у справах дітей Сумської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Зарічного районного суду м. Суми з даним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги та, посилаючись на положення ст. 405 ЦК України, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку №1 по вул. Гайдара в м. Суми. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона є власником вказаного будинку, відповідачі були зареєстровані в ньому з дозволу колишнього власника, її батька ( ОСОБА_7 ). Всі обовязки щодо утримання будинку здійснює позивачка, однак, у звязку з реєстрацією відповідачів вона не має можливості отримати субсидію.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що відповідачі не є членами сім»ї позивачки, їй будинок потрібен для проживання родичів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачів та їх представника, які проти задоволення скарги заперечують, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що відповідачі спірним приміщенням користуються, тому відсутні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житлом в порядку ст. 405 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, так як він є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається із матеріалів справи, відповідно до договору дарування батько позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7, подарував їй будинок №1 по вул. Гайдара в м. Суми ( а.с. 55-56 ). Домоволодіння знаходитися на земельній ділянці 468 кв.м., на якій мається одноповерховий житловий будинок, вищезазначеної площі, з надвірними будівлями : літня кухня «Б», погріб п/г, сарай «Д», вбиральня «К», душ «З», гараж «К», погріб п/г, сарай «В», сарай «Е», сарай «И», огорожа № 1-3, туалет «Г». Житловий будинок має загальну площу 63,7 кв.м., житлову 49,3 кв.м. ( а.с.7-9 ).

Із довідки про склад сімї вбачається, що у вищевказаному домоволодінні зареєстровані : ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 ( а.с. 113 ).

Як встановлено судом, ОСОБА_7, будучи власником домоволодіння, вселив до нього членів сім»ї свого сина ( ОСОБА_9 ) спочатку ОСОБА_5, а потім і ОСОБА_6, що не заперечується позивачкою.

23.12.2009 року ОСОБА_9 помер.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2015 року, яке набрало законної сили ( а.с. 96-99 ) встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_5 проживали однією сім»єю у спірному будинку з 1980 року, а у 1984 році у них народилася донька відповідачка ОСОБА_6, яка також стала проживати за вказаною адресою. Зазначеним рішенням суду було задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 та встановлено факт батьківства ОСОБА_9 відносно неї.

Сторони при розгляді справи в суді першої інстанції не заперечували того, що після смерті ОСОБА_7 відповідачі продовжували проживати у вказаному домоволодінні, сплачували вартість наданих комунальних послуг.

З наданих відповідачами фотокарток ( а.с. 36-38 ) вбачається, що приміщення літня кухня, де вони мешкають, відокремлено від основного домоволодіння окремим входом, відмежоване забором.

За змістом ст. 47 Конституції України, а також ст. 9 ЖК України, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частинами 1 та 4 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку ( квартири ) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК України, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки.

Підстави для визнання члена сімї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як розяснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України » від 12 квітня 1985 року №2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, колегія суддів вважає, що позивач не довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЖК України підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Доводи апеляційної скарги та надані позивачем докази таких висновків суду не спростовують. Суд першої інстанції належно оцінив письмові докази, надав правильну оцінку показам свідків та ухвалив рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин справи.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді