Справа № 640/8866/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі Газіна О.С., Авдєєв Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь суму 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходилось кримінальне провадження стосовно неї у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, правову допомогу їй надавав відповідач по справі - адвокат ОСОБА_2 Вироком Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2015 року її було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом. Позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з неї на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн. а також судові витрати на користь держави. Як зазначено в наведеному вироку, суд прийняв до уваги ту обставину, що в неї відсутні помякшуючи обставини, а саме не визнання провини. Вважає, що до такого вироку, повязаного з реальним призначенням покарання, призвели непрофесійні дії відповідача. Відповідач брав участь у суді першої інстанції тільки на підставі виписаного ним ордеру. Відповідач надав позивачу копію ордеру на підставі якого він, начебто, буде захисником у суді ордер серії ХВ№000014, який видано на підставі договору №б/н від 12.02.2015 року. Однак в матеріалах кримінального провадження мається інший ордер № 000018, де вже вказано, що він виписаний на підставі договору № б/н від 26.02.2015 року. З нею відповідачем жодного разу не узгоджувались тактика захисту та правова позиція, оскільки, як вбачається з тексту вироку, саме правова позиція захисту щодо відмови від визнання провини призвела до негативного наслідку, про можливість якого адвокат її не попереджав. В той же час, такий негативний результат у вигляді реального призначення покарання, ґрунтується на наполегливості та непрофесійних діях відповідача, який не повідомив позивача про ту обставину, що категоричне заперечення вини може мати наслідком призначення реального покарання. Тобто, не повідомив та не обговорив можливі варіанти судового рішення при обранні правової позиції щодо невизнання провини. Також посилається на те, що непрофесійність відповідача підтверджується матеріалами кримінального провадження, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.05.2015 року.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу судової повістки. Про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування вимог, дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного.

Так, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським обєднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Як вбачається з приписів п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

З викладеного вбачається, що на підтвердження повноважень адвоката достатньо одного з документів, перелічених ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Укладення письмового договору на підтвердження виникнення відносин представництва та визначення обсягу прав та обовязків, які делегує клієнт адвокату, передбачено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», проте не є обовязковим.

Суду надано копії ордерів, відповідно до яких відповідачем здійснювалось представництво інтересів позивача в кримінальному провадженні. З копії розписки від 12.02.2015 р. та від 23.02.2015 року вбачається, що відповідачем в рахунок оплати гонорару отримано грошові кошти в розмірі 1000,00 грн. та 4000,00 грн. відповідно, а загалом у сумі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Позивачем належним чином не доведено невиконання чи неналежне виконання відповідачем договору про надання правової допомоги, крім того не надано доказів в обґрунтування наявності вини з боку відповідача.

Як вбачається з наданої суду копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення та зобовязання притягти до дисциплінарної відповідальності.

Згідно приписами ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 16, 509, 526, 611, 901, 906 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко