Справа № 738/1291/15-ц Провадження № 22-ц/795/1876/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Сова Т. Г. Доповідач - Онищенко О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представників ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_8 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 9 по вул. Пролетарска (Гімназична), 10 в м. Мена Чернігівської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона та її син ОСОБА_7 є власниками квартири № 9 по вул. Пролетарська (Гімназична), 10 в м. Мена Чернігівської області. В даній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_8, який з 2010 року за вказаною адресою не проживає, а тому позивачка вважає, що він втратив право користування цим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_8 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа управління державної міграційної служби в Чернігівській області, з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення, а також із позовною заявою про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Свої зустрічні вимоги відповідач позивач мотивував тим, що з осені 2001 року він став спільно проживати однією сімєю з ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1. Вони разом вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали спільний бюджет. При цьому з 2009 року по 2015 рік вони періодично перебували на заробітках в Республіці ОСОБА_10, де також проживали разом, вели спільне господарство, оплачували оренду житла, купували продукти харчування, зароблені кошти витрачали, в тому числі, і на утримання квартири АДРЕСА_1. Проте, в січні 2015 року (перебуваючи в ОСОБА_10) ОСОБА_5 пішла проживати до іншого чоловіка, громадянина ОСОБА_10. В серпні 2015 року відповідач позивач ОСОБА_8, повернувшись в Україну, виявив, що замки до вхідних дверей в квартирі АДРЕСА_2 змінені, а тому до квартири він потрапити не зміг, у звязку з чим змушений був звернутись до дільничного інспектора з відповідною заявою. Враховуючи, що факт спільного проживання відповідача позивача ОСОБА_8 із позивачкою відповідачкою ОСОБА_5 у встановленому законодавством порядку не підтверджений, тому для встановлення даного факту ОСОБА_8 змушений звернутись до суду, і крім цього, просить суд зобовязати власників квартири АДРЕСА_1 усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення ОСОБА_8 до вказаної квартири.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_8 відмовлено; позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_5 задоволено; встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_3 (Гімназійна) м. Мена Чернігівської області з 01 березня 2006 року по 01 січня 2015 року; зобовязано усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення ОСОБА_8 в квартиру АДРЕСА_3 (Гімназійна) в м. Мена Чернігівської області; сплачені відповідачем позивачем ОСОБА_8 судові витрати в розмірі 974 грн. 40 коп. стягнуто на його користь з позивачки відповідачки ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_8, вирішити питання про судові витрати. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду не ґрунтується на повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності і є незаконним та необгрунтованим.

Особа, яка подає апеляційну скаргу, вказує, що у період з 1998 року по жовтень 2005 року сторони не могли жити разом та вважатися чоловіком і дружиною, вести спільне господарство, про що стверджував відповідач, оскільки позивачкою шлюб з колишнім чоловіком було розірвано у жовтні 2005 року. ОСОБА_5 вважає необгрунтованим висновок суду про те, що підтвердженням проживання сторін однією сімєю є те, що сторони святкували день народження відповідача, оскільки позивач була в одному кафе з відповідачем за збігом обставин, святкуючи день народження сина ОСОБА_5 в один день з відповідачем. Позивач вказує, що судом не зроблено жодного запиту для встановлення факту наявності іншого житлового приміщення за відповідачем; не зясовано, чим саме були повязані між собою сторони, якщо вони дійсно були повязані між собою; не встановлено реально факт проживання чи не проживання однією родиною як членів сімї, оскільки, як в письмових поясненнях, так і в усному порядку відповідачем надавалася неправдива інформація; не встановлено причину реєстрації відповідача у позивача; не взято до уваги пояснення свідків зі сторони позивачки; не взято до уваги пояснення позивача про те, що в 2011 році вона зустріла іншого чоловіка та з 2012 року з ним почали орендувати житлове приміщення і жити разом і з яким приїжджала додому. Таким чином, за доводами позивача, в матеріалах справи не міститься жодного документу, який би підтвердив факт, що сторони проживали як одна сімя, що вони вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали спільний бюджет, робився ремонт, сплачувалися комунальні послуги, їздили разом на відпочинок, турбувалися один про одного.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 27 грудня 2007 року №655, належить квартира АДРЕСА_4 в рівних частках (а.с.5-7 т.1).

В зазначеній квартирі з серпня 2008 року зареєстрований ОСОБА_8Ф, що підтверджується довідкою Менського районного сектору управління державної міграційної служби України в Чернігівській області (а.с.21 т.1).

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_8 про встановлення факту його проживання з ОСОБА_5 однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склались відносини, які притаманні подружжю.

Проте, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність заявлених позивачем за зустрічним позовом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_8 про встановлення факту його проживання та ОСОБА_5 однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Заявляючи позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, ОСОБА_8 посилався на положення статті 74 СК України, відповідно до якої якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

В силу положень статті 74 СК України проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу може бути підставою для виникнення у них права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, і кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З позовної заяви ОСОБА_8 вбачається, що він звернувся до суду з вимогами про встановлення факту, не заявляючи при цьому вимог щодо спору про право, які підлягають розгляду в порядку позовного провадження, і посилаючись, зокрема, на ст.74 СК України, не заявляючи вимог про поділ набутого за час спільного проживання майна, а також на ст.ст.256-259 ЦПК України, які регулюють питання розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в окремому провадженні.

Таким чином, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу не можуть бути задоволені з підстав, зазначених в позовній заяві, в звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з відмовою в задоволенні вказаних позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання ОСОБА_8Ф таким, що втратив право на користування житлом, оскільки в користуванні житлом йому були перешкоди з боку власників квартири.

Такий висновок суду грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Як вбачається, ОСОБА_8 був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Гімназійна) м. Мена Чернігівської області з дозволу її власників, отже на законних підставах набув право користування зазначеною квартирою.

Враховуючи, що ОСОБА_8 був відсутній за місцем своєї реєстрації в звязку з перебуванням на заробітках в ОСОБА_10, відсутні підстави стверджувати про його відсутність за місцем реєстрації без поважних причин. Крім того, судом встановлено, що відповідачу за первісним позовом чиняться перешкоди в користуванні зазначеним житлом з боку власників житла.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки право на користування спірним житлом ОСОБА_8 порушується, суд першої інстанції обгрунтовано захистив таке право шляхом вселення і відмовив в задоволенні вимог ОСОБА_5 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Доводи апеляційної скарги, що судом не зроблено жодного запиту для встановлення факту наявності іншого житлового приміщення за відповідачем, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки наявність такого житла не позбавляє відповідача права на користування житлом, в якому він зареєстрований.

Судом не можуть бути прийняті до уваги доводи ОСОБА_5, що при реєстрації відповідача в спірну квартиру між ними було обумовлено, що самостійного права користування спірною квартирою відповідач не набуває, а реєструється лише для того, щоб виїхати на заробітки до ОСОБА_10, оскільки жодними доказами не підтверджено таку домовленість. Крім того, реєстрація місця проживання ОСОБА_8 в квартирі, що належить ОСОБА_5, була здійснена не тимчасово на певний період часу, а постійно.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення первісного позову та наявності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, в звязку з чим рішення суду в зазначених частинах підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено частково, а саме лише про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, то відповідно з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., в звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнутих судових витрат шляхом зменшення їх розміру з 974 грн. 40 коп. до 487 грн. 20 коп.

Крім того, в звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_5, а саме скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню 535 грн. 92 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу скасувати і відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

Змінити рішення Менського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року в частині стягнутих судових витрат, зменшивши їх розмір з 974 грн. 40 коп. до 487 грн. 20 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 535 грн. 92 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: