РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

У складі : головуючого - судді Шиянової Л.О.

за участю секретаря Крбеян К.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про поновлення порушеного права та вселення -

ВСТАНОВИВ :

У листопада 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, та просила постановити рішення, на підставі якого поновити її порушене право та вселити її у будинок №60 по вул. Врубеля (колишня Луначарського) у м. Харкові, а також стягнути з ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судовий збір у розмірі 487грн. 20 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що шлюб між нею та ОСОБА_5 зареєстровано 25 листопада 1995 року. Одразу після реєстрації шлюбу вона була зареєстрована у спірному домоволодінні як член родини зі згоди власника ОСОБА_4 Також була зареєстрована і її донька від першого шлюбу ОСОБА_6. Від шлюбу із ОСОБА_5 вони мають сина, ОСОБА_7, який також зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час спільного життя із чоловіком, вони займали дві кімнати. Коли донька вийшла заміж, вона виїхала із будинку і знялася з реєстрації за цією адресою. Спільне життя із ОСОБА_5 не склалося, чоловік знайшов іншу жінку та пішов до неї і шлюб було розірвано. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 липня 2011 року з ОСОБА_5 стягнути аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_7. Після розірвання шлюбу між її колишнім чоловіком та його матірю, ОСОБА_4 була усна домовленість, що вона залишається проживати у тих же двох кімнатах, які вони займали із чоловіком. Так вона лишилася проживати там із сином ОСОБА_7, який на той час був ще неповнолітнім. Однак їй було заборонено користуватися кухнею, туалетом, ванною кімнатою, вона користувалася лише літньою кухнею, де був газ, і там же готувала їжу. Потім син виріс, одружився та поїхав проживати у м. Запоріжжя. Вона лишилася проживати у спірному будинку. Позивач зазначає, що поступово їй створювалися умови для неможливості проживання у будинку, частину її речей винесли в одну передню прохідну кімнату, де зняли двері, і всі почали ходити через цю кімнату, бо планування кімнат - «трамвайчиком», а частину речей зовсім винесли у літню кухню (телевізор, тощо). В тій кімнаті нібито почали робити ремонт, її речі, які як попало звантажені в одну кімнату, усі у грязі, пилу. Вказує також, що її у буквальному сенсі виганяли із будинку. Відповідач має ще дві дочки, які приїхали разом із своїми дітьми, і тому їй немає місця навіть у тій прохідній кімнаті, в яку винесли її речі. Позивач зазначає, що з цього приводу вона неодноразово зверталася до ОСОБА_4, також викликала міліцію, які приїхали, зобовязали ОСОБА_4 поставити на місце двері і не створювати перешкод для користування житловою площею і проживання, на що вона відповіла, що вона власник і має право робити усе що їй заманеться! Крім того, відключили газ у літній кухні, і вона не мала можливості готувати їжу. Коли приїхав син, який зареєстрований у спірному будинку, його навіть не пустили і, як зазначає позивач, вони були вимушені знімати номер у готелі. Вказує на те, що два тижні тому, ОСОБА_4 змінила замок на дверях і зовсім не пустила її у будинок. Вона неодноразово намагалася потрапити у будинок мирним шляхом, намагалася пояснити ОСОБА_4, що має право на проживання, однак вона навіть у двір не пускає, також зверталася із заявами у міліцію з цього приводу. Більш того, три роки тому, ОСОБА_4 вже намагалася вигнати її із будинку, тоді вона також викликала міліцію, приходив дільничний ОСОБА_8, розяснював ОСОБА_4 що вона не має права виганяти із будинку. Позивач зазначає, що після реєстрації шлюбу із ОСОБА_5, усі свої гроші, які у неї були після поділу майна із колишнім чоловіком, а це чотири тисячі доларів, вона принесла у сімю. З цих грошей вони придбали автомобіль, на той час за 1800 доларів, а потім чоловік продав цей автомобіль і грошей їй ніяких не віддавав. Коли у 1998 році ОСОБА_5 був засуджений до 5 років позбавлення волі у колонії посиленого режиму, то на той час невістка була потрібна, бо були гроші і треба було утримувати сімю, передавати харчі у колонію. На даний час вона прожила у цьому будинку 20 років, не має де жити, деякий час перебивалася то у друзів, то ще десь, потім вимушена була зняти житло, платити за нього, хоча не має достатньо заробітку для цього, оскільки відповідач перешкоджає її законному право користуватися житловим приміщенням. Крім того, позивач зазначає, що діями відповідача їй заподіяно і моральну шкоду, яку вона оцінюю у пять тисяч гривень, бо її позбавили законного права користуватися житлом, вона вимушена як безхатченко скитатися, внаслідок чого погіршився її стан здоровя, підіймається тиск, постійний головний біль. Всі вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_1, яка діє на підставі угоди про надання юридичної допомоги від 18.11.2015 року, заявлений позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, та пояснили про обставини, які викладені у рішенні вище.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2, який діє на підставі адвокатської угоди від 17.11.2015 року, у судовому засіданні позов ОСОБА_3 не визнали, пояснили, що права позивача не порушені, вони визнають її право на проживання. Двері насправді змінювалися, робився ремонт. В квартирі зареєстровано 8 чоловік, проживає 11 чоловік, на яких три кімнати, тому обєктивно виникають побутові проблеми. Двері зняті по усьому будинку, оскільки в домі ремонт. При цьому зазначили, що ніяких усних домовленостей між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було, ОСОБА_3 має право на проживання та користування, ніхто не казав їй виселятися.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що ніхто не створює позивачу умови, непридатні для проживання, не забороняє користуватися газом, готувати їжу, заперечував проти того, що змінені замки. Пояснив, що свої особисті речі ОСОБА_3 забрала при міліції, залишилися фактично меблі.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_3 обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

Так, у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 (колишня Луначарського) 60 (а. с. 7-14).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано 27 жовтня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-ВЛ № 016670, виданого 01 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №376 від 27 жовтня 2004 року (а. с. 16).

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні було допитано в якості свідка старшого інспектора жовтневого відділення поліції Київського відділу поліції головного управління Меркулова , який пояснив, що він працює 15 років, ОСОБА_3 неодноразово зверталися до поліції з заявами з приводного того, що ОСОБА_4 викинула усі її речи та з кімнати зняла двері, на що ОСОБА_4 пояснила, що двері віддала на реставрацію, у будинку робить ремонт; він намагався врегулювати спір мирним шляхом, але через де який час ОСОБА_3 знову звернулась із заявою про те, що вона не змогла потрапити до дому , на хвіртці був змінений замок.

Крім того, факт неможливості ОСОБА_3 потрапити до будинку 31.05.2016 року, вже після того, як відповідач 18 грудня 2015 року направила позивачу та до поліції заяви, про те , що вона не заперечує проти проживання ОСОБА_3 у будинку, її право ніким не порушувалось, також підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які поясни суду, що в їх присутності ОСОБА_3 намагалась відкрити замок хвіртки, та ключ не підходив, вони стукали, гукали, але ніхто не вийшов; як пояснили їм ОСОБА_3 у будинку живе її свекруха, яка не пускає її у будинок там знаходяться усі її речи.

В обґрунтування чинення ОСОБА_4 перешкод у користуванні позивачу спірним домоволодінням, ОСОБА_3 надала до суду наступні висновки:

- затверджений 29.09.2015 року начальником Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, з якого вбачається, що 25.08.2015 року ОСОБА_3 зверталася до Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про те, що колишня свекруха з сином зняли двері в її кімнаті. Опитана ОСОБА_3 пояснила, що за вказаною адресою м. Харків, вул. Луначарського, 60, проживає 20 років разом з колишньою свекрухою - ОСОБА_4 Колишній чоловік, з яким вона розлучилася у 2004 році, на теперішній час мешкає разом з іншою родиною в іншій квартирі. 24.08.2015 року вона повернулася додому і побачила, що ОСОБА_5 разом з мамою зняли двері до її кімнати, де знаходяться її особисті речі. Опитана ОСОБА_4 пояснила, що у домоволодіння, яке належить їй на праві власності, мешкає її колишня невістка разом з її онуком, вже тривалий час. ОСОБА_3 розлучилася із її сином ОСОБА_5 у 2004 році, але залишилася проживати у її домі. Останнім часом між ними склалися неприязне ні стосунки, так як ОСОБА_3 вимагає з її сина купити ї1 житло, щоб вона виїхала з цього дому, але у сина інша родина і він не має такої можливості. Останнім було розяснено, що усі питання щодо розподілу майна та права користування житлом вони можуть вирішити, звернувшись до суду (а.с. 96).

- затверджений 22.10.2015року начальником Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, з якого вбачається, що 10.10.2015 року ОСОБА_3 зверталася до Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про те, що свекруха з сином не дають поставити двері у кімнаті, які були ними зняті раніше. Опитана ОСОБА_3 пояснила, що за вказаною адресою м. Харків, вул. Луначарського, 60, проживає 20 років разом з сином та колишньою свекрухою - ОСОБА_4 Близько місяця тому свекруха з сином ОСОБА_5, зняли двері у її кімнаті та винесли речі в іншу кімнату та сарай. ОСОБА_3 вже другий раз намагається поставити двері назад, але свекруха їй не дає та вчиняє сварки. Опитана ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_3 розлучилася із її сином ОСОБА_5 у 2004 році і на теперішній час у неї немає правових підстав у неї мешкати. Останнім було розяснено, що усі питання щодо розподілу майна та права користування житлом вони можуть вирішити, звернувшись до суду (а.с. 92).

- затверджений 30.10.2015року начальником Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, з якого вбачається, що 02.10.2015 року ОСОБА_3 зверталася до Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про те, що колишня свекруха з сином перенесли її речі в інші кімнати без її відома. Опитана ОСОБА_3 пояснила, що за вказаною адресою м. Харків, вул. Луначарського, 60, проживає 20 років разом з сином та колишньою свекрухою - ОСОБА_4 Колишній чоловік ОСОБА_5 на теперішній час мешкає разом з іншою родиною в іншій квартирі. 02.10.2015 року вона повернулася додому і побачила, що свекруха з сином винесли усі її речі в інші кімнати та сарай, при цьому вони це зробили без її відома та дозволу і таким чином намагаються її виселити з її частини дому. Опитати ОСОБА_4 не видалося можливим, оскільки остання від надання будь-яких письмових пояснень відмовилася, пославшись на те, що між нею та невісткою останнім часом склалися неприязне ні стосунки. Останнім було розяснено, що усі питання щодо розподілу майна та права користування житлом вони можуть вирішити, звернувшись до суду (а.с. 94).

- затверджений 30.10.2015року начальником Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, з якого вбачається, що 06.10.2015 року ОСОБА_3 звернулася Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про те, що колишня свекруха - ОСОБА_4 перенесла її речі в інші кімнати без її відома. В ході розгляду матеріалу було встановлено, що за даним фактом ОСОБА_3 вже зверталася до ОВС 02.10.2015 року, по якому була проведене перевірка і прийняте рішення (а.с. 98).

- затверджений 03.11.2015року начальником Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, з якого вбачається, що 03.11.2015 року ОСОБА_3 звернулася Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про те, що колишня свекруха - ОСОБА_4 з сином вчиняють з нею сварки, не дають поставити двері у кімнаті, які були зняти ними раніше. Опитана ОСОБА_3 пояснила, що за вказаною адресою м. Харків, вул. Луначарського, 60, проживає 20 років разом з сином та колишньою свекрухою - ОСОБА_4 Близько місяця тому свекруха з сином ОСОБА_5 зняли двері у її кімнаті та винесли її речі в іншу кімнату та сарай. ОСОБА_3 вже другий раз намагається поставити двері назад, але свекруха їй не дає і вчиняє сварки. В ході розгляду матеріалу опитати за вищевказаним фактом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не видалося можливим, оскільки останні за повістками до Жовтневого РВ не зявляються (а.с. 116).

Як вбачається із пояснень відповідача, вона визнає, що дійсно позивач не проживає в спірному житловому будинку, а мешкає в сторонніх осіб.

Однак суд критично ставиться до твердження відповідача стосовно того, що право ОСОБА_3 на проживання у спірному будинку ніхто не порушував і вона має можливість безперешкодно повернутися до будинку і проживати, оскільки це суперечить матеріалами справи. Так судом встановлено, що ОСОБА_3 позбавлена ліжка у спірному домоволодінні, її речі винесені у сарай, змінені замки, тобто суд дійшов висновку про те, що відповідачем навмисно створено умови, неможливі для проживання ОСОБА_3 у будинку.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, у разі незаконного позбавлення права користування жилим приміщенням та обставина, що особа, яка купила останнє, є добросовісним набувачем, не може бути підставою для відмови у відновленні порушеного права і визнанні недійсними акта про приватизацію жилого приміщення та угоди про його відчуження.

Відповідно до ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист його права, у тому числі від власника цього майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України, яка регулює захист права власності.

Зі змісту ст.ст.391, 396 ЦК України користувач майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном.

Суд, даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, приходить до висновку про те, що права ОСОБА_3 щодо проживання у спірному домоволодінні порушуються ОСОБА_4, оскільки вона на законних підставах вселилася до вказаного будинку і не може бути позбавлена права користуватися ним, а тому вони підлягають поновленню шляхом її вселення.

Разом з тим, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК та в Постанові Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Проте, суд вважає, що позивач не надала суду належних доказів , які б підтверджували, що діями ОСОБА_4 їй заподіяна моральна ( немайнова) шкода, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею, що підтверджується матеріалами справи (а.с.1), судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 16, 23, 391, 396 ЦК України, ст.ст. 9, 156 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про поновлення порушеного права та вселення задовольнити частково.

Поновити порушене право ОСОБА_3 шляхом її вселення у будинок №60 по вул. Врубеля (колишня Луначарського) у м. Харкові.

В останній частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 487 ( чотириста вісімдесят сім ) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.О. Шиянова