АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Усика Г.І.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Фармація» про стягнення компенсації за невикористану відпустку,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/11805/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ярошенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до КП «Фармація» про стягнення компенсації за невикористану відпустку.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що вона є одинокою матір'ю, оскільки після розлучення самостійно виховує дитину, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» має право на додаткову відпустку, яку надавалась їй підприємством у 2009,2009 та 2010 роках. При звільненні з КП «Фармація» їй не було виплачено компенсацію за невикористані соціальні відпустки, загальна кількість невикористаних днів додаткової відпустки становить 28, а саме: 2004 рік -7 днів, 2005 рік - 7 днів , а тому суд дійшов помилкового висновку про відмову в позові.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_4 в інтересах КП «Фармація» проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що спір вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 13 серпня 1987 року по 24 лютого 2014 рокуОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з КП «Фармація».

Наказом генерального директора КП «Фармація» №51-п від 24лютого 2014 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням (а.с.43).

Згідно довідки КП «Фармація» №26 від 27 травня 2016 року при звільненні з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок та виплачено компенсацію за невикористані частини щорічних відпусток (а.с.84-85).

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до КП «Фармація» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, в якому, з урахуванням уточнень до позову, просила зобов'язати КП «Фармація» виплатити їй компенсацію за невиплачену відпустку як одинокій матері та індексацію за несвоєчасну виплату розрахунку при звільненні у розмірі 10 611,42 грн.

В обґрунтування позову посилалась на те, що при звільненні підприємством не було здійснено з нею повного розрахунку, а саме, не виплачено компенсацію за невикористані соціальні відпустки.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивачем не було доведено право на отримання додаткової соціальної відпустки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до положень ст. 83 КЗпП України, ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки»у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Як вбачається зі змісту довідки КП «Фармація» №26 від 27 травня 2016 року при звільненні ОСОБА_1 із займаної посади з нею було проведено повний розрахунок та виплачено компенсацію за невикористані частини щорічних відпусток.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про відпустки»жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

В пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» наведено тлумачення терміну «одинока матір» відповідно до якого, одинокою матір'ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка

виховує і утримує дитину сама.

Пунктом 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» визначено одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька.

Зі змісту свідоцтва про народження дитини позивачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що батьком дитини є ОСОБА_6 (а.с.5).

26 листопада 1996 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано (а.с.6).

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Статтею 158 Сімейного кодексу передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

У разі ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини мати має право звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

Натомість, лише розірвання шлюбу не свідчить про те, що жінка виховує і утримує дитину сама.

Відповідно до роз'яснень, викладених в листі Міністерства соціальної політики України від 30 травня 2014 року №193/13/123-14 «Щодо надання додаткової відпустки одинокій матері» для підтвердження права на додаткову відпустку, як одинокій матері, розлучена жінка має пред'явити роботодавцю будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини.

Зокрема, одним з таких документів, наприклад, може бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав; ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів; акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, в якому зі слів сусідів (за наявності їх підписів у акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини; довідка зі школи про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо.

Тобто, для отримання соціальної додаткової відпустки розлучена жінка, крім заяви про надання цієї відпустки, копій свідоцтва про народження дитини та розірвання шлюбу, має надати роботодавцю один із вищезазначених або будь-який інший документ, що підтверджує відсутність участі батька у вихованні дитини.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, в порушення вказаних норм ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів того, що з 2004 року по 2007 рік вона мала право на додаткову соціальну відпустку, як одинока мати. Не подавались такі докази і до КП «Фармація» під час роботи (у спірний період) позивачки на підприємстві.

Протокол засідання профспілки аптеки №119 від 11 листопада 2014 року не є документом, який підтверджує те, що батько не брав участі у вихованні дитини протягом 2004-2007 років, оскільки його складено після досягнення ОСОБА_5 повноліття, при цьому, вказаний протокол не містить підтвердження факту, що батько не брав у часті у вихованні сина до досягнення ним повноліття.

Факт надання таких відпусток у 2008, 2009 та 2010 роках не має значення для справи, оскільки позивачка просить стягнути компенсацію за невикористану соціальну відпустку за попередні роки.

При цьому, згідно роз'яснень Міністерства соціальної політики України викладених у листі від 30 травня 2014 року №193/13/123-14 «Щодо надання додаткової відпустки одинокій матері», оскільки соціальна додаткова відпустка, передбачена статтею 19 Закону України «Про відпустки», надається один раз протягом календарного року і за цей час може змінитися статус одинокої матері, роботодавець має право вимагати поновлення зазначених документів один раз на рік.

Враховуючи, що статус одинокої матері та право на додаткову щорічну відпустку у відповідності до ст. 19 Закону України «Про відпустки» позивачем належним чином не підтверджено, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

Г.І.Усик