Справа 611/194/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року Барвінківський районний суд Харківської області.

головуючого - Черниха Є.А.

секретаря - Левченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне.

Перебуваючи у шлюбі з відповідачем, позивачка ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_3 а ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач проживає окремо, у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

В цьому зв'язку позивачка просила стягнути аліменти з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дочки в розмірі ? частини його заробітку (доходу).

Позивачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутність, просила позов задовольнити.

Відповідач, також будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, проти позову не заперечував.

Враховуючи що розгляд справи відбувся у відсутність сторін відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Судом забезпечено усім учасникам можливість для реалізації їх прав для надання та витребування доказів, усі вони долучені до справи і досліджені.

При аналізі доказів суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України про те, що обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надані ними під час розгляду справи.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв?язок наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем, позивачка ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_3 а ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач проживає окремо, у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Згідно довідки Подолівської сільської ради Барвінківського району Харківської області від 26.02.2016 року, позивачка проживає з двома неповнолітніми дітьми, які знаходяться на її утриманні .

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

У ст. 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 2 ст. 183 СК України передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Правовідносини, що виникли, регулюються ст. ст. 180, 182, 183 СК України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері, батька; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Приймаючи до уваги матеріальне становище, стан здоров'я дітей та відповідача, суд вважає необхідним стягнути з останнього на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісяця..

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214 - 215, 224 - 226 ЦПК України, ст. ст. 180, 182,184 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути зОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Барвінкове Харківської області, ІПН НОМЕР_1, який працює товариство «Фозі - Фуд», розташованого в с. Требухов, вул.. Броварська, 58 Брварського району Київської області, який зареєстрований по АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, починаючи з 1 березня 2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551.20 грн. в дохід держави.

Рішення сторонами може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Є.А. Черних.