АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 677/2504/14-ц
Провадження № 22-ц/792/489/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Варвус Ю.Д.,

суддів: Заїки В.М., Пастощука М.М.,

при секретарі: Кошельнику В.М.

за участю: сторін та їх представників

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, із урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог, посилався на те, що з 06 травня 2006 року по 05 листопада 2014 року він та ОСОБА_2, яка після розірвання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2, перебували в зареєстрованому шлюбі. 05 листопада 2014 року рішенням Красилівського районного суду шлюб розірвано. За час спільного проживання придбали: телевізор „SТАRТ" 2116, заводський №505UС01039, вартістю 775 гривень; цифровий фотоапарат „Олімпу" вартістю 800 гривень;пилосос „LG" V-C 3037 RD, заводський № 512TARU03822, вартістю 205 гривень; пральну машину „LG" 1092 МD, вартістю 3325 гривень; ліжко із матрацом персикового кольору, вартістю 1995 гривень; кухонні навісний шкафчик та тумбочку вартістю 400 гривень; холодильник „Норд" вартістю 2000 гривень; мікрохвильову піч (СВЧ) „LG" МН 6346 QMB, заводський №803ТАТ600473, вартістю 669 гривень, __________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Швець О.Д. Категорія: 2

Доповідач: Варвус Ю.Д.

темно коричневий диван вартістю 700 грн. Також нажили в період подружнього життя з відповідачкою грошові кошти в сумі 30000 гривень.

Вважаючи, що зазначене майно є їх спільною власністю, просив у порядку поділу майна подружжя виділити йому у власність: пральну машину „LG" 1092 МD, вартістю 3325 грн.; холодильник „Норд" вартістю 2000 грн, всього майна на загальну суму 5325 грн. та стягнути з відповідачки на його користь 10000 гривень. У власність відповідачки виділити: ліжко із матрацом персикового кольору, вартістю 1995 грн.; кухонні навісний шкафчик та тумбочку вартістю 400 грн.; мікрохвильову піч (СВЧ) „LG" МН 6346 QMB, заводський №803ТАТ600473, вартістю 669 грн.; темно коричневий диван вартістю 700 гривень, телевізор „SТАRТ" 2116, заводський №505UС01039, вартістю 775 грн.; цифровий фотоапарат „Олімпу" вартістю 800 гривень; пилосос „LG" V-C 3037 RD, заводський № 512TARU03822, вартістю 205 грн., а всього майна на загальну суму 5544 грн. і стягнути з відповідачки на його користь різницю у вартості виділеного майна в сумі 109 грн.50 коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Красилівського районного суду від 15 січня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Проведено розподіл майна набутого за час перебування у шлюбі, виділено у власність ОСОБА_1:

- телевізор „SТАRТ" 2116, заводський №505UС01039, вартістю 775 (сімсот сімдесят п'ять) гривень;

- цифровий фотоапарат „Олімпу" вартістю 800 (вісімсот) гривень;

- пилосос „LG" V-C 3037 RD, заводський № 512TARU03822, вартістю 205 (двісті п'ять) гривень;

- пральну машину „LG" 1092 МD, вартістю 3325 (три тисячі триста двадцять п'ять) гривень, всього майна на загальну суму 5105 (п'ять тисяч сімсот) гривень.

В порядку поділу майна подружжя ОСОБА_2 виділено майно:

- ліжко із матрацом персикового кольору, вартістю 1995 (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто п'ять ) гривень;

- кухонні навісний шкафчик та тумбочку вартістю 400 (чотириста) гривень;

- холодильник „Норд" вартістю 2000 (дві тисячі) гривень;

- мікрохвильову піч (СВЧ) „LG" МН 6346 QMB, заводський №803ТАТ600473, вартістю 669 (шістсот шістдесят дев'ять) гривень,

- темно коричневий диван вартістю 700 (сімсот) гривень, а всього майна на загальну суму 5764 (п'ять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 різницю у вартості виділеного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя в сумі 329 грн.50 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду, в частині відмови у задоволенні позову про стягнення із ОСОБА_2 коштів та витрат на правову допомогу, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на недоведеність обставин справи. Вважає, що суд не врахував його свідчень, доказів у справі про набуті в період подружнього життя грошові кошти в сумі 30000 грн., а надав перевагу показам свідків на стороні позивача. Не була врахована і розписка відповідачки від 25 грудня 2014 року, в якій вона зобов'язалась 26 грудня 2014 року віддати йому гроші в сумі 10000 грн., хоча розписка є документальним підтвердженням зобов'язання відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України.

Оскільки судове рішення в частині поділу спільно нажитого майна в натурі не оскаржуються, тому в цій частині не переглядається ( ст.303 ЦПК України).

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з наступних підстав.

За правилами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Збільшуючи 30 березня 2015 року позовні вимоги про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, позивач посилалася на те, що в період перебування в шлюбі ним та відповідачкою були нажиті грошові заощадження в сумі 30000 грн., з яких просив виділити йому 10000 грн. Позивачка зазначені кошти добровільно йому повертати не бажає, не дивлячись на наявність наданої нею власноручно розписки про встановлений строк їх повернення до 26 грудня 2014 року.

Однак, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, доказів, які б свідчили про наявність у подружжя грошових заощаджень у зазначені сумі, що нажиті в період шлюбу, позивач суду не подав. Не були встановлені такі і в судовому засідання.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

В судовому засіданні відповідачка пояснила, що розписка була нею написана під психологічним тиском зі сторони позивача і в ній стверджувалося про сплату грошової компенсації за спільно нажите в період шлюбу майно в сумі 10000 грн.

Згідно пояснень ОСОБА_1 від 18 червня 2015 року, даному ДІМ СДІМ Красилівського РВ УМВС України в Хмельницькій області по факту перевірки заяви відповідачки щодо застосування тиску та змушення написати розписку від 25 грудня 2014 року, останній стверджував, що зазначена розписка свідчить про зобов'язання відповідачки сплатити на його користь грошову компенсацію за спільно нажите майно.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи в позовній заяві про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, яку ОСОБА_1 подав до суду 18 грудня 2014 року не було зазначено, що в період подружнього життя ним та відповідачкою нажиті грошові кошти в сумі 30000 гривень, з яких 10000 гривень підлягають поверненню відповідачкою йому при поділі майна.

З урахування зазначених конкретних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що надана позивачем розписка відповідачки від 25 грудня 2014 року, в якій вона зобов'язалась о 9 год. 26 грудня 2014 року віддати позивачу гроші в сумі 10000 гривень не є належним і допустимим доказом, який би підтверджував, що ці кошти нажиті в період подружнього життя сторін.

Грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону відмова суду першої інстанції в задоволенні вимог про стягнення витрат, понесених на правову допомогу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.48 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснив, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Посилання позивача на акт виконаних робіт по наданню правової допомоги від 24 грудня 2015 року (а.с.41) не є належним свідченням про здійснення оплати правової допомоги та понесені у зв'язку з цим судові витрати.

Оскільки позивач документально не підтвердив витрати на правову допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив йому у задоволенні вимог про стягнення цих витрат з відповідачки.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність рішення суду в оскаржуваній частині.

Судове рішення в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Ю.Д. Варвус