Справа № 357/138/15-ц Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/1282/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 46 06.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

06 жовтня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Березовенко Р.В.

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (правонаступника ОСОБА_5), ОСОБА_2, Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа Управління держземагенства у Білоцерківському районі Київської області про визнання недійсними рішення сільської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним вище позовом який мотивував тим, що рішенням Трушківської сільської ради від 12 червня 1992 року йому була наділена земельна ділянка вільного присадибного фонду без номеру по вул.Комарова в с.Трушки Білоцерківського району Київської області площею 0,12 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель. Актом комісії Трушківської сільської ради від 12 червня 1992 року вказану земельну ділянку було винесено в натурі. Рішенням Трушківської сільської ради від 13 липня 1993 року йому надано дозвіл на індивідуальне житлове будівництво на цій земельній ділянці. В подальшому він виготовив план забудови садиби, який був затверджений відділом архітектури та будівництва Білоцерківської райдержадміністрації і зареєстрований в книзі реєстрації сільської ради, однак будівництво так і не розпочав.

Вказував, що рішенням Трушківської сільської ради від 11 жовтня 2010 року за №34-403 йому надано згоду на розробку технічної документації про передачу у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною орієнтовною площею 0,12 га, а 31 серпня 2010 року комісією сільської ради за його участю та участю суміжних землекористувачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 встановлено в натурі зовнішні межі цієї ділянки та зроблено її абрис. Акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі був підписаний усіма вищевказаними особами та завірений сільським головою ОСОБА_7 Однак, під час виготовлення технічної документації для приватизації ділянки з'ясувалося, що частина його ділянки розміром близько 0,06 га вже приватизована ОСОБА_5, яку на підставі договору дарування придбала відповідачка ОСОБА_2 При цьому, акт погодження меж, необхідний для виготовлення державного акту на ім'я ОСОБА_5 вні не підписувався і межі земельної ділянки з ним не погоджувалися.

У зв'язку із наведеним, посилаючись на порушення своїх прав, просив суд визнати недійсними рішення 25-ої сесії 4-го скликання Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 23 березня 2006 року за № 25-122 в частині затвердження матеріалів інвентаризації і передачу земельних ділянок у власність ОСОБА_5 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_2, площею 0,3236 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним рішення Трушківської сільської ради від 23 березня 2006 року про затвердження матеріалів інвентаризації і передачу земельних ділянок у власність, а саме п.5 в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, розміром 0,3236 га для ведення особистого селянського господарства. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, власником якої на даний час є ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову. Скаргу мотивує недоведеністю того факту, що при приватизації нею ділянки вона порушила права позивача і отримала у власність частину його ділянки. Посилається на те, що у позивача відсутнє право власності на земельну ділянку, а тому незрозуміло яке своє право він захищає, державного акту він не отримував і такий відсутній. Права позивача на спірну ділянку неза реєстровані у встановленому порядку. Ділянка позивача незабудована і фундамент відсутній, він мешкав в іншому місці і ділянкою не користувався, а тому факт порушення його прав відсутній.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 4 червня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року, ухвала апеляційного суду Київської області від 4 червня 2015 року скасована з підстав порушення норм процесуального права і справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року до участі у справі залучена ОСОБА_4, як правонаступник померлої відповідачки ОСОБА_5

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити і скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду.

ОСОБА_3 та його представник в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

ОСОБА_4 належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з'явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Трушківська сільська рада подала заяву про розгляд справи у відсутність її представника.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

При цьому суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що частина частина земельної ділянки, переданої ОСОБА_3 в користування, була приватизована суміжнім землекористувачем ОСОБА_5, що у свою чергу порушує права позивача та перешкоджає йому приватизувати дану ділянку у встановленмоу законом порядку.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

За ст.118 ЗК України 2001 року громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Таким чином, згідно зазначених правових норм, на підставі технічної документації громадянин має право приватизувати ту земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні.

Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч.1). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі: шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ч.3).

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Трушківської сільської ради від 12 червня 1992 року ОСОБА_3 була наділена земельна ділянка вільного присадибного фонду в с. Трушки по вулиці Комарова, без номеру, площею 0,12 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель. Актом комісії Трушківської сільської ради від 12 червня 1992 року вищевказану земельну ділянку було винесено в натуру.

Рішенням Трушківської сільської ради від 13 липня 1993 року №7 ОСОБА_3 було надано дозвіл на індивідуальне житлове будівництво на виділеній йому земельній ділянці. В подальшому ОСОБА_3 виготовив план забудови садиби, який був затверджений відділом архітектури та будівництва Білоцерківської райдержадміністрації та зареєстрований в книзі реєстрації сільської ради, однак будівництво так і не розпочав.

Рішенням 34-ої сесії 5-го скликання Трушківської сільської ради від 11 жовтня 2010 року за №34-403 ОСОБА_3 надано згоду на розробку технічної документації про передачу у власність земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною орієнтовною площею 0,12 га.

31 серпня 2010 року комісією Трушківської сільської ради за участю позивача та суміжних землекористувачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 встановлено в натурі зовнішні межі виділеної ОСОБА_3 земельної ділянки по вулиці Комарова, 90-а площею 0,12 га та зроблено абрис цієї земельної ділянки. Акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі був підписаний усіма вказаними особами та завірений сільським головою ОСОБА_7

Також встановлено, що рішенням Трушківської сільської ради за № 08-82 від 06 серпня 2003 року передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 дві земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування будинку і споруд та 0,26 га для ведення особистого селянського господарства (т.1, а.с.25).

23 березня 2006 року затверджено матеріали інвентаризації і передано у власність ОСОБА_5 три земельні ділянки в с. Трушки: площею 0,3743 га для ведення особистого селянського господарства; площею 0,1576 га для будівництва і обслуговування будинку; площею 0,3236 га для ведення особистого селянського господарства (т.1, а.с.26-27).

Крім того встановлено, що при складанні Акту встановлення та погодження меж земельної ділянки площею 0,3236 га в натурі, не зазначено позивача ОСОБА_3 суміжним землекористувачем (т.1, а.с.29).

ОСОБА_5 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,3236 га, на підставі рішення 25 сесії 4 скликання Трушківської сільської ради від 23 березня 2006 року за № 25-122, а 01 червня 2011 року подарувала вказану земельну ділянку площею 0,3236 га з кадастровим номером НОМЕР_2 в с. Трушки ОСОБА_2, відповідачу у справі, що підтверджується договором дарування земельної ділянки. (т.2, а.с.41).

Встановлено, що 21 серпня 2010 року на замовлення позивача було виготовлено Акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі по вул.Комарова 90 в с.Трушки землекористувачу ОСОБА_3 Даний акт підписаний суміжними землекористувачами ОСОБА_8, а також ОСОБА_5, яка була на той час власником спірної ділянки.

Відповідно до рішення Трушківської сільської ради 34 сесії 5 скликання від 11 жовтня 2010 року позивачу ОСОБА_3 надано згоду на розробку технічної документації про передачу у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Трушках по вул. Комарова 90а (т.1 а.с. 15).

Відповідно до висновку ПП «Обрій» від 09 листопада 2011 року частина земельної ділянки, переданої ОСОБА_3 в користування вже приватизована суміжнім землекористувачем ОСОБА_5, та зазначено кадастровий номер цієї земельної ділянки (т.1 а.с.22).

Отже, дослідженими судом доказами підтверджено той факт, що ОСОБА_5 приватизувала земельну ділянку, якою не користувалася і яка знаходиться в користуванні позивача ОСОБА_3, при цьому сама ОСОБА_5 погодила акт меж земельної ділянки в натурі по вул.Комарова 90 в с.Трушки землекористувачу ОСОБА_3 та не мала жодних заперечень з приводу використання ним цієї земельної ділянки.

Наданими позивачем суду доказами підтверджується факт знаходження земельної ділянки у нього в користуванні з 1992 року та факт того, що оформлення ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку у 2006 році порушило права ОСОБА_3, частина земельної ділянки якого ввійшла до складу земельної ділянки ОСОБА_5

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ч.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи, щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України.

Підставою припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ст.141 ЗК України є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 добровільної відмови від права користування земельною ділянкою не надавав, доказів того, що земельна ділянка площею 0,12 га по АДРЕСА_1 в нього вилучалася, суду також надано не було.

Доказів, які б спростували вищенаведені встановлені судом першої інстанції обставини, відповідачем під час розгляду справи надано не було, що є її обов'язком в силу вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин суд обгрунтовано захистив права позивача як землекористувача і задоволив позов.

Доводи апеляційної скарги про те, що при приватизації ділянки права позивача не порушені безпідставні. Як вище вказувалося відповідно до висновку ПП «Обрій» від 09 листопада 2011 року частина земельної ділянки, переданої ОСОБА_3 в користування вже приватизована суміжнім землекористувачем ОСОБА_5, та зазначено кадастровий номер цієї земельної ділянки. Наведені докази відповідачем не спростовані.

Посилання апелянта на те, що у позивача відсутнє право власності на земельну ділянку, а тому незрозуміло яке своє право він захищає, державного акту він не отримував і його права не зареєстровані необгрунтовані, поскільки судом незаперечно встановлено, що позивач є користувачем спірної земельної ділянки площею 0,12 га, а згідно ч.2 ст.152 ЗК України право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю має як власник земельної ділянки так і її користувач. Право користування виникло у позивача на підставі рішення Трушківської сільської ради від 12 червня 1992 року, яким ОСОБА_3 була наділена земельна ділянка вільного присадибного фонду в с. Трушки по вулиці Комарова, без номеру, площею 0,12 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель.

Межі цієї ділянки встановлені, що стверджується Актом комісії Трушківської сільської ради від 12 червня 1992 року про винесення в натуру вищевказаної земельної ділянки. Факт відсутності державного акта не позбавляє його права на захист.

Доводи апелянта про те, що ділянка незабудована і фундамент відсутній не стосуються і не пов'язані із фактом порушення прав позивача і необхідністю їх захисту.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: