Ухвала

іменем україни

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Управління Державного земельного агенства у м. Одесі Одеської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Буд» про витребування майна та скасування державного акту, за касаційними скаргами Одеської міської ради та заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від

18 листопада 2015 року,

встановила:

У травні 2015 року Перший заступник прокурора м. Одеси, діючи в інтересах держави в особі Одеської міської ради, звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 4 грудня 2007 року за ОСОБА_3 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована у АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; зобов'язано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі. На підставі вказаного рішення суду на ім'я ОСОБА_3 видано державного акту на право власності на земельну ділянку

від 13 жовтня 2008 року. У подальшому, ухвалою апеляційного суду м. Києва від 3 квітня 2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва

від 4 грудня 2007 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. При новому розгляді справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 8 травня 2013 року позов залишено без розгляду.

Разом із тим зазначав, що на підставі договору дарування від 28 жовтня 2010 року спірна земельна ділянка була передана у власність

ОСОБА_4 Крім того, на підставі протоколу загальних зборів засновників ТОВ «Бізнес Буд», земельну ділянку внесено до установчого фонду товариства, яким 31 травня 2014 року отримано свідоцтво про право власності.

Вважав, що підстави для набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку відсутні, так як вичерпний їх перелік встановлений

ст. 81 Земельного кодексу України. Оскільки ОСОБА_3 безпідставно отримав у власність земельну ділянку, він не мав права її відчужувати

ОСОБА_4 за договором дарування, а та в свою чергу не мала права передавати її до установчого фонду товариства ТОВ «Бізнес Буд».

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, а також витребувати земельну ділянку на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційних скаргах Одеська міська рада та заступник прокурора Одеської області, діючий в інтересах держави в особі Одеської міської ради, просять скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із пропуску прокурором строку позовної давності звернення до суду. Зазначав, що про скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 грудня

2007 року Одеська міська рада дізналась принаймні 3 квітня 2008 року (дата скасування апеляційним судом м. Києва рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 грудня 2007 року), а даний позов про визнання незаконним та скасування державного акту від 13 жовтня 2008 року прокуратура м. Одеси, діючи в інтересах держави в особі Одеської міської ради, пред'явила лише 6 травня 2015 року.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Установлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва

від 4 грудня 2007 року за ОСОБА_3 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована у АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; зобов'язано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі. На підставі даного рішення на ім'я ОСОБА_3 13 жовтня 2008 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 3 квітня 2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 грудня 2007 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Приморського районного суду

м. Одеси.

При новому розгляді справи, ухвалою Приморського районного суду

м. Одеси від 8 травня 2013 року позов залишено без розгляду.

За час перебування наведеної справи на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси, ОСОБА_3 відчужив спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_4 за договором дарування від 28 жовтня 2010 року, яка 31 травня 2011 року внесла її в уставний фонд ТОВ «Бізнес Буд» та отримала права на частку в статутному капіталі даного товариства.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З обставин справи встановлених судом убачається, що спірна земельна ділянка вибула від власника на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, а позов залишено без задоволення.

Застосовуючи до правовідносин сторін строк позовної давності, суд вважав , що його відлік почався у квітні 2008 року, а позов пред'явлено в травні 2015 року.

Проте суд не врахував, що ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 3 квітня 2008 року справу було надіслано на новий судовий розгляд, який закінчився 8 травня 2013 року - ухвалою Приморського районного суду

м. Одеси про залишення позовної заяви без розгляду.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Одеської міської ради та заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської рад задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
Ю.Г. Іваненко О.В. Кафідова

О.В. Умнова