АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Державного закладу «Промислова академія» за довіреністю - Коломойця Євгена Анатолійовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного закладу «Промислова академія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 756/6822/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2671/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Жук М.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДЗ «Промислова академія», третя особа Державне агентство рибного господарства України, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому, з уточненням, просив стягнути з відповідача 69 208,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що знаходився у трудових відносинах з ДЗ «Промислова академія» у період з 01.04.2008 року по 23.01.2014 року.

У день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. В подальшому судові рішення про стягнення заробітку не виконує.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року позов задоволено повністю, стягнуто на користь ОСОБА_2 69 208 грн. 50 коп. середнього заробітку на час затримки розрахунку при звільненні, та судовий збір у розмірі 692.08 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача - Коломоєць Є.А. подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилався на те, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, оскільки, на думку апелянта, позивач після початку розгляду справи по суті змінив підставу позову, збільшивши стягувану суму, а суд незаконно задовольнив саме збільшені вимоги позивача.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 01.04.2008 року ОСОБА_2 був призначений на посаду проректора з науково-учбової роботи ДЗ «Промислова академія».

09.10.2008 року був переведений на посаду першого проректора з науково-учбової роботи за контрактом.

27.04.2012 року був переведений на посаду першого проректора із загальних питань згідно контракту, а 23.01.2014 року звільнений з посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с. 27-28).

Судовим наказом Солом'янського районного суду м. Києва від 16.05.2012 року у справі № 2609/12799/12, який набрав законної сили, стягнуто з ДЗ «Промислова академія» на користь ОСОБА_2 113 087 грн. 35 коп. заборгованості з нарахованої але не виплаченої заробітної плати.

Відповідно до наказу ДЗ «Промислова академія» від 15.10.2013 року № 14 вирахувано із заборгованості по заробітній платі безпідставно нараховані ОСОБА_2: - доплату за суміщенням посад - 13 333,33 грн.; - доплату за розширення кола обов'язків - 26 250 грн.; - доплату за звання старшого наукового співробітника (25%), науковий ступінь кандидата технічних наук (15%), науково-педагогічний стаж (20%) на суму 49 471 грн.

Згідно з наказу ДЗ «Промислова академія» від 22.01.2014 року № 1 вирахувано із заборгованості по заробітній платі ОСОБА_2 недоотримані доходи від тимчасового проживання в розмірі 45 294 грн. 30 коп. за період з 01.01.2011 року по 01.01.2013 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.12.2014 року позов ОСОБА_2 до ДЗ «Промислова академія» про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення заробітної плати, зміну формулювання причини звільнення - задоволено частково. Накази Промислової академії від 15.10.1013 року «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_2 у зв'язку з безпідставно нарахованими доплатами» та від 22.01.2014 року № 1 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_2.» скасовано; стягнуто з ДЗ «Промислова академія» на користь ОСОБА_2 68 072 грн. 92 коп. заборгованості по заробітній платі, у решті вимог позову відмовлено (а.с. 198-201).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2015 року рішення суду першої інстанції від 01.12.2014 року в частині скасування наказів ДЗ «Промислова академія» від 15.10.1013 року та від 22.01.2014 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким спірні накази визнані незаконними (а.с. 32-34)

Цими судовими рішеннями встановлені обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають, а саме те, що 09.10.2008 року між ДЗ «Промислова академія» та ОСОБА_2 укладено контракт, за умовами якого позивач приймається на посаду першого проректора Промислової академії. Контракт укладений строком до 09.10.2013 року.

Розділом 4 контракту сторонами визначені умови оплати праці та соціально-побутового забезпечення працівника. Так, за положеннями пунктів 4.1, 4.2. контракту за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється посадовий оклад першого проректора згідно з штатним розписом, а також виплачується надбавка у розмірі 20% посадового окладу щомісячно відповідно до стажу науково-педагогічної роботи, надбавка у розмірі 15% посадового окладу щомісячно за вчену ступінь кандидата наук, інші надбавки, передбачені чинним законодавством та доплати за роботу по сумісництву.

27.04.2012 року між ДЗ «Промислова академія» та ОСОБА_2 укладено контракт, згідно з яким ОСОБА_2 призначається по переводу на посаду першого проректора з загальних питань з оплатою згідно штатного розкладу. Термін дії контракту визначений до 27.04.2015 року.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 контракту за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, а також у зв'язку з продовженням виконання ОСОБА_2 обов'язків начальника навчально-методичного відділу академії працівнику встановлюється посадовий оклад першого проректора з загальних питань згідно з штатним розписом та надбавка до зарплати за виконання обов'язків начальника навчально-методичного відділу щомісячно згідно з умовами колективного договору, а також встановлюється надбавка у розмірі 20% посадового окладу щомісячно відповідно до стажу науково-педагогічної роботи, надбавка у розмірі 15% посадового окладу щомісячно за вчену ступінь кандидата наук, надбавка у розмірі 25% посадового окладу щомісячно за наукове звання старшого наукового співробітника, оскільки ОСОБА_2 продовжує виконувати роботу начальника навчально- методичного відділу академії, інші надбавки, передбачені чинним законодавством, та

доплати за роботу по сумісництву, а також за виконання окремих завдань за додатковими угодами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи на підставі наданих сторонами доказів установлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ДЗ «Промислова академія».

Після звільнення позивача з роботи повного розрахунку з ним проведено не було так як мав місце спір щодо розміру заробітної плати, який був вирішений в судовому порядку на користь позивача, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки суд першої інстанції не забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів та ухвалив помилкове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів встановила, що в господарському суді м. Києва з 2012 р. знаходиться на розгляді справа за заявою Пенсійного Фонду України у Солом'янському районі м. Києва до ДЗ «Промислова Академія» про визнання банкрутом. (а.с. 29, 65).

Постановою Господарського суду м. Києва від 22.10.2015 р. ДЗ «Промислова Академія» визнана банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» у разі якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, пред'явлений позов, який ґрунтується на грошових зобов'язаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство.

Про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз'яснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання.

Якщо позивач не звернувся у тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, суд, який розглядає позовну заяву, після закінчення тридцятиденного строку з моменту офіційного оприлюднення поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову.

У разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини першої ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Якщо у порушенні провадження у справі про банкрутство відмовлено або провадження у справі про банкрутство припинено, позовне провадження підлягає поновленню і позов розглядається по суті.

Положення частин першої - четвертої цієї статті не застосовуються до позовів за вимогами кредиторів, на які не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не встановив на якій стадії знаходиться розгляд справи про банкрутство відповідача, та ухвалив рішення про задоволення позову не врахувавши що відповідача вже 22.10.2015 р. визнано банкрутом та розпочато ліквідаційну процедуру, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обставини банкрутства підприємства не з'ясував, не виконав процесуальні дії відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом».

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції, не зупинив провадження по справі, не встановив чи звертався позивач з заявами до арбітражного керуючого про визнання його кредитором та визнання його кредиторських вимог.

Колегія суддів встановила, що згідно зі звітом Арбітражного керуючого від 10 березня 2016 р. поточні вимоги кредитора ОСОБА_2 у тому числі і на суму 69 208,50 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені визнані відповідно до ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» та підлягають виплаті в порядку черговості відповідно до вимог ст. 45 вказаного закону. Таким чином спір є вирішеним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки кредиторські вимоги позивача на спірну суму були визнані арбітражним керуючим і підлягають виплаті в порядку передбаченому ліквідаційною процедурою та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом».

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Державного закладу «Промислова академія» за довіреністю - Коломойця Євгена Анатолійовича - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного закладу «Промислова академія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді