АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року, -

встановила:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року відмовлено в задоволенні названого позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами, що шкода завдана не з її вини.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2є власником квартири АДРЕСА_2.

22 травня 2014 року в квартирі позивача сталося залиття.

Із акту про залиття від 23 травня 2014 року вбачається, що причиною цьому стала відсутність герметизації вводів сантехнічних приладів (подачі/зливу ванної) в ванній кімнаті квартири АДРЕСА_2.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що залиття його квартири сталося з вини відповідача. На підтвердження зазначених обставин позивач послався на висновок експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 23 червня 2014 року № 0883 та Акт про залиття від 23 травня 2014 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначила, що залиття в квартирі позивача сталося не з її вини. На підтвердження вказаних обставин відповідач послалась на експертний висновок, складений експертом ДП «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва».

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З метою з'ясування питань щодо встановлення факту і причин залиття квартири позивача, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року у даній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

За результатами проведення експертизи № 2973/15-42 від 19 лютого 2016 року, експерти у висновку судової будівельно-технічної експертизизазначили, що при огляді приміщень квартири № 57 не виявлено здуття, короблення, розтріскування, щеління паркетної дошки в даних приміщеннях. Зазначені ознаки залиття з'являються при значних коливаннях вологості повітря та (або) короткочасного потрапляння рідини на дерев'яну площину. Експертами встановлено, що за візуальним обстеженням за технічним станом опорядження підлог (наявні окремі продавлення паркету - імовірно від взуття, потертості) та шпалер (окремі пошкодження, потертості) можливо надати імовірний висновок, що їх термін експлуатації становить не менш ніж 3-5 років. Під час натурного обстеження вузла зливу ванни та підлоги під ванною експертами було встановлені, окремі незначні висоли, що може свідчити про застарілі незначні протікання з стику в місці відводу рідини гофрованої труби з ванни з її під'єднанням до системи зливової каналізації. Однак суттєвих ознак залиття, які б свідчили про можливе затікання вологи крізь перекриття до квартири № 53, станом на час проведення обстеження, експертами не встановлено.

У зв'язку з тим, що станом на момент натурного обстеження проведені ремонтно-будівельні роботи щодо оздоблення квартири № 53 та ознаки залиття відсутні, за наданими матеріалами справи, додатково наданою технічною документацією встановити обсяги, механізм пошкоджень та їх причинно-наслідковий зв'язок не вбачається за можливе.

Експерти також зазначили, що за формою акт про залиття від 23 травня 2014 року відповідає вимогам нормативної документації, що була чинна станом на момент складання акту, але за змістом акт не містить необхідну інформацію, зокрема перелік пошкоджень та їх обсяги відповідно до форми додатка № 4 наказу Державного комітету України з питань ЖКГ №76 від 17 травня 2005 року, яким затверджені Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Згідно експертного дослідження, проведеного на замовлення відповідачаекспертом при обстеженні квартири № 57 не було виявлено дефектів будівельних конструкцій та інженерних систем приміщень санвузла та прилеглих до нього приміщень, які б могли свідчити про залиття квартири № 53.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, відповідачем надані до суду належні, допустимі та достатні докази, які доводять, що шкода позивачу завдана не з вини відповідача.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником відповідача надано до суду докази переліку юридичних послуг, їх тривалість, розрахунок витрат на правову допомогу та документи про їх сплату.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В зв'язку з відмовою в позові, судом обґрунтовано стягнуто з позивача на користь відповідача судові витрати.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач будь-яких належних та допустимих доказів на спростування факту її вини у залитті квартири АДРЕСА_1 не надала, відсутність своєї вини не довела, колегія суддів оцінює критично, оскільки наявні в матеріалах два висновки судових експертиз дають підстави дійти до протилежних висновків.

Доводи апеляційної скарги про те, що показання свідків, допитаних в судовому засіданні, викликають сумніви у їх достовірності, колегія суддів відхиляє, оскільки свідки при допиті попереджаються про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Доводи скарги про те, що судом не взято до уваги Акт про залиття квартири від 23 травня 2014 року, колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний акт не узгоджується з іншими доказами по справі. Крім того, згідно висновку експертів, які проводили експертизу на підставі ухвали суду, вказаний акт за змістом не містить необхідну інформацію, зокрема перелік пошкоджень та їх обсяги відповідно до форми додатка № 4 наказу Державного комітету України з питань ЖКГ №76 від 17 травня 2005 року, яким затверджені Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Доводи про встановлення у висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи ОСОБА_4 від 23.06.2014 року № 0083 причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданою шкодою позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки вказане дослідження не узгоджується з іншими доказами по справі. Крім того, воно проведено експертом без огляду квартири відповідача.

Доводи апеляційної скарги про повне визнання відповідачем своєї вини у затопленні квартири, що підтверджується аудіо записом, колегія суддів оцінює критично, оскільки зазначений доказ судом не досліджувався.

Посилання апелянта на те, що оскільки вина відповідача у завданні позивачу матеріальної шкоди встановлена, то сама причина з якої відбулось залиття - «відсутність герметизації між ванною і стіною, затікання під час користування» чи «відсутність герметизації вводів сантехнічних приладів (подачі/зливу ванної) в ванній кімнаті» не має критичного значення, тому що це чинники, які виникли з вини власника квартир №57, колегія суддів відхиляє з вищенаведених мотивів, а саме: доведення відповідачем достатніми доказами відсутність своєї вини у завданні шкоди позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вірно оцінені наступні докази: висновок судової будівельно-технічної експертизи від 19.02.2016 року №2973/15-42, колегія суддів відхиляє, оскільки даний висновок зроблено на підставі ухвали суду від 04.02.2015 року, а відтак вважати його необ'єктивним немає підстав.

Доводи про те, що судом не взято до уваги наданий позивачем Акт ТОВ «Експлуатаційна компанія» від 23 травня 2014 року, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції в судовому рішенні надано йому оцінку та наведені мотиви його відхилення.

Судом також надано належну та повну оцінку наданому позивачем висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 23.06.2014 року № 0883.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 31 травня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання неюзаконної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук