№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9400/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:Юрченко А.С.

за участю: відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідачів - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 23 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 14 липня 2006 року між ним та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 59768 грн.10 коп. на строк до 13 липня 2011 року.

На забезпечення виконання зобов»язань позичальника за цим договором 14 липня 2006 року між банком та ОСОБА_4, а також між банком та ОСОБА_3 були укладені договори поруки, за якими поручителі відповідають перед банком за зобов»язаннями позичальника за основним договором.

Посилаючись на те, що позичальник не виконав належно зобов»язання за кредитним договором, унаслідок чого станом на 4 вересня 2015 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 271225 грн.60 коп., серед яких: за кредитом - 29194 грн.74 коп., проценти за користування кредитом - 63825 грн.32 коп., комісія за користування кредитом - 3201 грн.93 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором - 175003 грн.61 коп., позивач просив стягнути солідарно з відповідачів цю заборгованість.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» через представника подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення. Яким позов задовольнити в повному обсязі, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В судове засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується розпискою ( а.с.140), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв»язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

В судове засідання також не з»явився ОСОБА_6, про день та місце розгляду справи був повідомлений за останнім відомим місцем проживання.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 14 липня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № К2D4АU01170045, згідно з умовами якого банком надано відповідачу кредит у сумі 59768 грн.10 коп. строком на 5 років, з 14 липня 2006 року по 13 липня 2011 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 1252 грн.26 коп. в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

Пунктом 2.2 кредитного договору передбачено обов»язок позичальника використати кредит на цілі, зазначені в п.1.1 цього договору; сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п.1.1, 3.1, 3.2 цього договору; сплатити банку винагороду і комісію згідно п.1 і п.6.2; погашення кредиту здійснити в порядку, сумах і строки, передбачені п.1.1, 2.3, 3 цього договору.

ОСОБА_6 кошти у сумі 59768 грн.10 коп. отримав та використав їх на цілі, визначені в договорі.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором 14 липня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4 укладено договір поруки № К2D4АU01170045/2, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов»язалася відповідати за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_6 зобов»язань за кредитним договором. Крім того, З метою забезпечення виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором 14 липня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 укладено договір поруки № К2D4АU01170045/3.

Відповідно до п.п.2,4 договорів поруки поручителі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у випадку невиконання боржником ОСОБА_6 взятих на себе зобов»язань за кредитним договором несуть солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заявлено про застосування строків позовної давності.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що до додаткових вимог належить порука, а тому оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги ( строк повернення кредиту 13 липня 2007 року, а в суд банк звернувся 26 листопада 2015 року), слід вважати, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, а саме до поруки, яка є акцесорним ( додатковим) зобов»язанням щодо основного зобов»язання.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим - рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст..526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 12 договорів поруки, укладених 14 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 ( а.с.12), і між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п»яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами ( ч.1 ст.252 ЦК України).

Отже, умови договору поруки про припинення поруки за цими договорами після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором дає підстави стверджувати, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст..251, ч.4 ст.559 ЦК України.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору, банк зобов»язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 14 липня 2006 року по 13 липня 2011 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 47435 грн. на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 12333,10 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «25» число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором ( за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) у сумі 1252,26 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Згідно п.2.2.2 кредитного договору позичальник зобов»язується сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п.1.1,3.1, 3.2 даного договору. За користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.1.1 даного договору ( п.3.1 кредитного договору) При порушення позичальником будь-якого зобов»язання, зокрема передбаченого п.2.2.2 даного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов»язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки.

Як установлено, боржник ОСОБА_6 ( а відтак і поручителі) взяв на себе зобов»язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 13 липня 2011 року, сплачуючи її щомісячними платежами.

Оскільки умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов»язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами, то днем настання терміну повернення кредиту слід вважати наступний період сплати з «20» по «25» числа місяця, який слідує за місяцем, в якому отримано кредит ( тобто серпень 2006 року). Крім того, з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого ч.4 ст.559 ЦК України п»ятирічного строку для пред»явлення вимог до поручителя.

До суду позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 26 листопада 2015 року, тобто до збігу п»ятирічного строку для виконання частини основного зобов»язання за період з грудня 2010 року по липень 2011 року, а тому відсутні підстави для припинення поруки до цих платежів.. Що стосується щомісячних зобов»язань щодо повернення грошових коштів поза межами п»ятирічного строку, тобто до грудня 2010 року, то в цій частині поруку ОСОБА_4 та поруку ОСОБА_3 слід вважати припиненою.

За таких обставин, враховуючи, що позивач протягом строку дії поруки по щомісячним платежам за період з грудня 2010 року по липень 2011 року пред»явив вимоги до поручителів, у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування строків позовної давності та відмови позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі до ОСОБА_4 і ОСОБА_3

Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.2 ст.267 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи, що ОСОБА_6, будучи стороною у справі, заяву про застосування строків позовної давності до вимог банку не подав, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог до боржника у зв»язку зі спливом позовної давності.

Відтак, рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню.

Сторони у кредитному договорі встановили розмір щомісячного платежу в сумі 1252 грн.26 коп.,що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Відтак, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно, становить 10018 грн.08 коп ( 1252,26 грн. х 8 місяців) Решта заборгованості за кредитом в розмірі 19176 грн.66 коп. ( 29194 грн.74 коп. - 10018 грн.08 коп.) підлягає стягненню з ОСОБА_6 як з боржника, який не виконав взяті на себе зобов»язання.

Разом з тим, колегія суддів вважає недоведеними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами вимоги позивача про стягнення нарахованих процентів в сумі 63825 грн.32 коп., заборгованості по комісії в сумі 3201 грн.93 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором в сумі 175003 грн.61 коп.

Частиною 1 ст.57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, пред»являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач повинен надати докази, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають істотне значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості не дає підстав перевірити правильність нарахування процентів на прострочену суму заборгованості, розмір яких встановлений в п.3.2 кредитного договору .

Умовами укладеного між сторонами договору не встановлений розмір комісії, який підлягає сплаті позичальником, а відтак відсутні підстави для її нарахування та стягнення.

В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» після оголошення перерви і надання судом можливості представнику банку надати відповідний розрахунок не з»явився, його відсутність та не надання відповідних документів позбавляє суд можливості перевірити правильність наданого розрахунку заборгованості по процентам, нарахованим на прострочену заборгованість, а також пені за порушення позичальником зобов»язань, а відтак позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на прострочену суму заборгованості, пенею та комісією як такі, що належними та допустимими доказами не підтверджені, задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, колегія вважає, що рішення Оболонського районного суду м.Києва від 23 травня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 23 травня 2016 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 19176 грн.66 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 10018 грн.08 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: