Справа № 184/2291/15-ц
Номер провадження 2/184/585/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді: Гаєвого О.В. за участю секретаря: Поліщук О.А., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду заподіяну під час виконання останнім трудових обовязків. В обґрунтування позову, вказує на те, що ОСОБА_2 тривалий час перебував з підприємством у трудових відносинах, з 2004 року працював охоронцем Адміністративної будівлі №1 та №2 ПАТ «ОГЗК», де 26.01.2015 року у каб.№117 Адміністративної будівлі №2 були виявлені ознаки проникнення. Після чого, після проведення позапланової інвентаризації, було виявлено нестачу 4-х компютерів стандартної комплектації, розмір збитків завданих підприємству 33 841, 84 грн. Згідно заяви від 29.01.2015 року відповідач ОСОБА_2 погодився добровільно сплачувати матеріальну шкоду понесену ПАТ «ОГЗК» за рахунок утримання 10% від заробітної плати до повного погашення суми матеріального збитку. Враховуючи те, що з 20.05.2015 року з відповідачем розірвані трудові відносини, за ним числиться залишок матеріальної шкоди, яку він не встиг відшкодувати у розмірі 32 403, 95 грн. та в добровільному порядку не погашає. У звязку з зазначеним позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з посиланням на підстави, що в ньому викладені. Крім цього, пояснив суду, що між ПАТ «ОГЗК» та відповідачем ОСОБА_2 договір про повну матеріальну відповідальність не укладався.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, будучі належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В задоволенні позову просив відмовити, з огляду на те, що він не повинен нести повну матеріальну відповідальність, оскільки між ним та підприємством не укладався договір про повну матеріальну відповідальність.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, ознайомившись із запереченнями відповідача та дослідивши матеріали справи і наявні у ній докази, приходить до наступних висновків.

Згідно до змісту ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ОГЗК» з 1995 року. 22.03.2004 року наказом (розпорядженням) №1731 відповідача було переведено до служби безпеки ПАТ «ОГЗК» на посаду охоронця. Відповідач працював охоронцем адміністративної будівлі №1 та №2 ПАТ «ОГЗК». 26.01.2015 року Відповідачем було виявлено ознаки проникнення до адміністративної будівлі №2 каб.№117 шляхом пошкодження зовнішньої захисної решітки віконного отвору. Відповідно до цієї обставини та згідно до акту про позапланову інвентаризацію ОС від 26.01.2015 року виявлено нестачу 4-компютерів стандартної комплектації (інв. №48080, 44470, 4889, 49000).

31.01.2015 року на підприємстві був виданий наказ №ОД-8503636-126 «О хищении компьютерной техники», відповідно до якого (п.7.2 наказу № ОД-8503636-126 від 31.012.2015) з відповідача вирішено стягнути суму недостачі ТМЦ у розмірі 33 841, 84 грн.

Згідно заяви відповідача від 29.01.2015 року ОСОБА_2 добровільно погодився сплачувати матеріальну шкоду нанесену ПАТ «ОГЗК» спричинену внаслідок недостачі компютерної техніки 26.01.2015 року за рахунок утримання 10% від заробітної плати до повного погашення суми матеріального збитку.

Таким чином, відповідно до вищезазначеної заяви з Відповідача у період з січня 2015 року по травень 2015 року було стягнуто 1437,89 грн., матеріальної шкоди.

20.05.2015 року наказом (розпорядження) №176 ( про припинення трудового договору) відповідача було звільнено у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя, відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України.

Згідно ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбаченому законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди.

Відповідно до положень ст. 132 Кодексу законів про працю України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 134 вказаного кодексу, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (з наступними змінами) розяснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівниками з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей, суд зобовязаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.

За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Оскільки, позивачем не надано доказів укладення з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність, про що зазначив й представник позивача у судовому засіданні, а тому відповідач ОСОБА_3 зобовязаний нести відповідальність тільки у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Відповідно до наданої представником позивача довідки розрахунку заробітної плати відповідача, середній місячний заробіток останнього за останні шість місяців перед звільненням складав 4526, 37 грн., сума сплаченої відповідачем матеріальної шкоди за період з січня 2015 року по травень 2015 року складає 1437,89 грн., отже сума, яка повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача становить 4526,37 1437,89 = 3088, 48 грн.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним цивільний позов задовольнити частково.

Крім цього, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати з оплати судового збору у частці пропорційній частці задоволених судом вимог, а саме у розмірі 116, 08 грн. (1218 х 3088,48 / 32 403, 95).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» (р/р 7376 в ПАТ КБ «Приват Банк» м. Дніпропетровськ, МФО 305299, код ЕДРПОУ 00190928) суму матеріальної шкоди в розмірі 3088, 48 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 116, 08 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_4