АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
20 січня 2016 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Приватбанк" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 22 липня 2012 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 24 вересня 2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № KTTSAN92210943, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 70 071,47 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 20,04% на рік з кінцевим терміном повернення 23 вересня 2015 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки від 20 жовтня 2010 року та договору поруки з відповідачем ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 20 листопада 2012 року у розмірі 113 589 грн. 06 коп., яка складається з наступного: 50 694 грн. 11 коп. - заборгованості за кредитом, 30 052 грн. 37 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8 178 грн. 29 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 19 017 грн. 19 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 5 397 грн. 10 коп. - штраф (процентна складова). Просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 103 589 грн. 06 коп. та судові витрати; стягнути солідарно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ "Акцент-Банк" на користь позивача 10 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 103 589 грн. 06 коп.; стягнуто з ПАТ "Акцент-Банк" на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 10 000 грн.; в іншій частині позову відмовлено та вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заявлених вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, перевірка законності та обґрунтованості рішення суду проведена в цих межах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 суд виходив з їх незаконності та безпідставності.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 вересня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір №КТТ5АN92210943, згідно умов якого, останній отримав кредит у розмірі 70 071 грн. 47 коп. зі сплатою 20,4% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 23 вересня 2015 року.

На підтвердження своїх вимог до відповідача ОСОБА_3, позивач надав суду договір поруки укладений 06 вересня 2008 року між вказаними сторонами. З даного договору вбачається, що його було укладено на забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором від 24 вересня 2008 року №КТТ5АN92210943, де зазначено суму отриманих позичальником коштів - 153 371 грн. 40 коп. та кінцевий строк повернення - до 23 вересня 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням того, що договір поруки укладається з метою забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору, тобто укладання договору поруки не може передувати укладанню кредитного договору (кредитний договір укладено 24 вересня 2008 року, договір поруки - 06 вересня 2008 року), крім того за наявності факту невідповідності суми наданих коштів (у кредитному договорі зазначено 70 071 грн.47 коп., у договорі поруки - 153 371 грн. 40 коп.), невідповідності строку повернення грошей (кредитний договір - 23 вересня 2015 року, договір поруки - 23 вересня 2013 року), суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо безпідставності вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 як поручителя за кредитним договором №КТТ5АN92210943.

Посилання апелянта з приводу того, що зазначені невідповідності є описками, тому не спростовують факту укладання ОСОБА_3 договору поруки з ПАТ КБ "ПриватБанк" не можуть бути прийняті до уваги оскільки, останнім на підтвердження цього не надано жодного доказу, в той час як рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в оскаржуваній частині - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді С.П.Котушенко

Т.П.Красвітна