АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2142/16 Справа № 0427/5297/2012 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської облас-ті від 24 грудня 2015 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист прав власності, третя особа: Відділ Держземагенства у м. Новомосковськ Дніпропетровської області, -

В с т а н о в и в :

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та Новомосковської міської ради, яким просила визнати недійсними рішення про приватизацію земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Межова, 6 на імя ОСОБА_3, та Державний акт про право власності на цю земельну ділянку. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона проживає у належному їй будинку, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Межова, 8 з 1987 року. З того часу вона користується й земельною ділянкою, площею 1690,0 кв.м., розташованою за тією ж адресою. Земельна ділянка була надана у користування на підставі рішення, виданого виконкомом Новомосковської міської ради народних депутатів № 426/2 від 15.08.1991 р. та № 85/2 від 14.02.1992 року. У 2007 році будинок № 6 по вул. Межова, що розташований по сусідству з позивачкою, купила відповідач ОСОБА_4 Приблизно 2 року тому ОСОБА_4 почала предявляти позивачці претензії з приводу користування частиною земельної ділянки, розміром 7,5 м х 40 м, що нібито належить їй, та намагалась побудувати паркан, частково відгороджуючи для себе земельну ділянку, якою позивачка користується. ОСОБА_3 припинила свої незаконні дії і позивачка продовжує користуватись земельною ділянкою, площею 1690,0 кв.м. в межах, визначених технічним паспортом та планом земельної ділянки. Проте ОСОБА_3 заявила, що приватизувала земельну ділянку, на якій розташований її будинок № 6 та частину спірної земельної ділянки розміром 7,5м х40м площею 300 кв.м., яка, на переконання позивачки, є частиною її земельної ділянки. Тому ОСОБА_2 просила задовольнити її позовні вимоги (т.1 а.с.3-5).

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про захист прав власності посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2004 року, вона є власницею домо-володіння по вул. Межовій, 6 в м. Новомосковську Дніпропетровської області. На підставі рішення Новомосковської міської ради від 26.02.2010 року їй було надано право на приватизацію земельної ділянки розміром 0,0837 га., яка розташована по вул. Межова, 6 в м. Новомосковськ. 09.09.2010 року нею було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 038668, розміром 0,0837 га. за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Межова, 6 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.1999 року ОСОБА_5 є власницею домоволодіння по вул. Межовій, 8 в м. Новомосковську Дніпропетров-ської області, розташованого на земельній ділянці 600 кв.м. землі державного фонду. Відповідно до ситуаційного плану земельної ділянки по вул. Межова, 6 у м. Новомосковську Дніпропетровської області у фактичному користуванні ОСОБА_5 знаходиться частина земельної ділянки ОСОБА_4 розміром 0.0098 га, який відповідно до державного акту встановлені: від літ. Б до літ. В 11,44 м, від літ. Г до літ. В - 8,45 м. Заозірною А.С. не надано суду жодних доказів, щодо її права на спірну частину земельної ділянки. Тобто, на теперішній час ОСОБА_2 самовільно користується частиною належної ОСОБА_4 земельної ділянки. Згоди щодо користування земельною ділянкою між сторонами не досягнуто. Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд захистити право власності шляхом зобовязання ОСОБА_2 повернути самовільно зайняту земельну ділянку, розміром 0.0098 га, яка належить ОСОБА_3 відповідно до державного акту серії ЯЛ № 038668 від 09.09.2010 року, площею 0,0837 га., за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Межова, 6 (т.1 а.с.33-35,222-224, т.2 а.с.12-14).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської облас-ті від 16 жовтня 2015 року за клопотанням позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6 позовну заяву позивача ОСОБА_2 залишено без розгляду (т.2 а.с.11).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської облас-ті від 24 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено (т.2 а.с.38-43).

В апеляційній скарзі (т.2 а.с.48-54) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки;

- в супереч ч.2 ст.169 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності відповідача та його представника незважаючи на поважність причини та наявність заяви про відкладення слухання справи;

- розглянувши справу без відповідача суд позбавив сторону надати належні докази, які мають значення по справі, заявити клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, клопотання про обєднання справ в одне провадження;

- апелянт користується спірною земельною ділянкою на підставі законних рішень виконкому та міської ради;

- суд не звернув уваги на те, що на час купівлі ОСОБА_3 площа земельної ділянки складала 600,00 кв.м., а приватизовано було площу 830,00 кв.м.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції встановив, що відповідач використовує частину земельної ділянки, яка є власністю позивача.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника без врахування заяви про відкладення справи з поважних причин, що на думку апелянта, позбавило її надати належні докази, які мають значення по справі, та заявити клопотання про проведення почеркознавчої експертизи та клопотання про обєднання справ в одне провадження, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Як вбачається зі справи, ОСОБА_2 та її представник примали участь у справі, надавали пояснення та письмові докази, до заяви про відкладення розгляду справи доказів про наявність поважних причин суду не надавали, з клопотаннями щодо првоедення експертизи або обєднання справ в одне провадження до суду не звертались.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт користується спірною земельною ділянкою на підставі законних рішень виконкому та міської ради, не можуть бути враховні.

З матеріалів справи вбачається, що:

- згідно з рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради ради народних депутатів від 15.08.1991 року № 426/2, дозволено користуватися земельною ділянкою, що розташована поряд з основною ділянкою по вул. Межева, 8, площею 1090,0 кв.м., загальна площа 1690,0 кв.м. (т.1 а.с.7);

- згідно з рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради народних депутатів від 14.02.1992 року № 85/2 ОСОБА_7 затверджено акти приймання закінчених будівництвом житлового будинку та оформлено документи на право особистої власності по вул. Межева, 8 та зареєстровано земельну ділянку 1690 кв.м. (т.1 а.с.6).

Зазначені рішення виконавчого комітету прийняті відповідно до положень ст.152 ЗК України в редакції, що діяла на той час.

Згідно ч.1 ст.22 ЗК України в редакції, що діяла на той час, право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документу, що посвідчує право користування ОСОБА_7 наданою земельною ділянкою площею 1690,0 кв.м., позивачем суду не надано.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 30.11.1999 року, зареєстрованого 25.01.2000 року в БТІ, ОСОБА_2 є власником житлового будинку по вул. Межова, 8 в м. Новомосковську (т.1 а.с.12-13).

Відповідно до ч.1,4 ст.30 ЗК України в редакції, що діяла на той час, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу, і право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди; право користування земельною ділянкою посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог ст.23 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.23 ЗК України в редакції, що діяла на той час, право користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Позивач не надав суду державного акту на право користування земельною ділянкою, розмір якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах відповідно до вимог ч.2 ст.67 ЗК України в редакції, що діяла на той час, повинен бути не більше 0,1 гектара, тобто не більше 1000,0 кв.м.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час купівлі ОСОБА_3 будинку площа земельної ділянки складала 600,0 кв.м., а приватизовано було площу 830,0 кв.м. не можуть бути до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що:

- ОСОБА_8 є власником домоволодіння по вул. Межова, 6 в м. Новомосковську на підставі нотаріально посвідченого договору купівліпродажу жилого будинку від 01.11.2004 року, витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 255038 від 02.11.2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5279280 від 02.11.2004 року (т.1 а.с.38-39);

- рішенням Новомосковської міської ради від 26.02.2010 року № 883 ОСОБА_3 в межах норм безоплатної приватизації передано у приватну власність земельну ділянку по вул. Межева, 6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0837 га (т.1 а.с.156-162);

- 09.09.2010 року ОСОБА_3 отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 038668, розміром 0,0837 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Межова, 6 в м. Новомосковську (т.1 а.с.37).

Відповідно до п.«г» ч.1 ст.121 ЗК України в редакції, що діяла на той час, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власност для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах не більше 0,10 гектара, тобто не більше 1000,0 кв.м.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЗК України рішенням міської ради передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку в межах повноважень міської ради та отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку в порядку, передбаченому діючим законодавством.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 її син ОСОБА_9 та інші особи не підписували ОСОБА_6 встановлення та узгодження меж земельної ділянки не є підставою для скасування судового рішення.

Згідно з ОСОБА_6 встановлення та узгодження меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 29.09.2009 року, засвідчено факт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки, що передається у власність ОСОБА_3 по вул. Межова, 6 в м. Новомосковську загальною площею 0,0837 га (т.1 а.с.10).

На час укладення судового рішення цей акт незаконним не визнаний.

Відповідно до ст.123 ЗК України передбачено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Доказів щодо отримання документів щодо права користування земельною ділянкою площею 1690,0 кв.м. відповідно до вимог діючого ЗК України станом на час ухвалення судового рішення ОСОБА_2 суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів того, що ОСОБА_3 при приватизації земельної ділянки порушені права користування земельною ділянкою ОСОБА_2, останньою суду першої інстанції не надано.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: