Справа № 164/1227/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Токарська І.С.
Провадження № 22-ц/773/1374/16 Категорія: 53 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів - Русинчука М. М., Киці С. І.,

секретар с/з ОСОБА_1,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Маневицької центральної районної лікарні про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 04 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 04 серпня 2016 року в даній справі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити, представник відповідача апеляційну скаргу заперечив та просив її відхилити.

Апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Пункт 4 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Із матеріалів справи убачається, що згідно наказу головного лікаря Маневицької ЦРЛ № 9-ос від 12 січня 2016 року ОСОБА_2 було призначено на посаду лікаря - психіатра психіатричного кабінету поліклінічного відділення (а.с.16).

Наказом головного лікаря Маневицької ЦРЛ № 67-ос від 25 квітня 2016 року позивача ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с.7).

В судовому засіданні встановлено відсутність позивача на роботі без поважних причин 01,20,21,22 квітня 2016 року, про працівниками Маневицької ЦРЛ були складені відповідні акти перевірок відробки робочого часу від 01, 20, 21, 22 квітня 2016 року, а також завідуючим поліклінічним відділенням Маневицької ЦРЛ ОСОБА_5 були написані доповідні про відсутність позивача на робочому місці у робочий час (а.с.а.с.52-54, 56-58).

Крім того, сам позивач ОСОБА_2 в своїх пояснювальних записках від 05 квітня 2016 року (а.с.50), від 22 квітня 2016 року (а.с.54), від 25 квітня 2016 року (а.с.58) не заперечував, що він був відсутній на роботі у робочий час. При цьому, позивач не надав ні роботодавцю ні суду будь-яких доказів на підтвердження того, що він був відсутній на роботі в зазначені вище дні з поважних причин.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку Маневицької ЦРЛ, затвердженими головним лікарем, з якими позивач ОСОБА_2 був ознайомлений під розписку (а.с.60), та погодженими із головою профспілкового комітету 04 березня 2008 року графіком прийому хворих лікарями поліклінічного відділення лікарні від 4 січня 2016 року, лікарю - психіатру визначено години прийому хворих з 9 по 17 годину 12 хвилин, обідня перерва з 13 по 14 годину (а.с.37-40, 45).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений із займаної посади з дотриманням вимог трудового законодавства, підстав для його поновлення на роботі не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і відповідають встановленим обставинам справи.

Звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України допускається тільки в тому випадку, якщо працівник здійснив прогул або був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважної причини. Оцінка причин як поважних здійснюється судом при розгляді спору про звільнення. Очевидно, поважними причинами варто визнати такі причини, що виключають вину працівника. Наявність поважних причин визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоча б вона і не була підтверджена лікарняним листком, відмови працівника від переміщення, якщо робота протипоказана працівникові за станом здоровя. Поважними можуть бути визнані і причини сімейно-побутового характеру, якщо вихід працівника на роботу за наявності таких причин міг би заподіяти працівникові або іншим особам шкоду, що значно перевищує ту шкоду, що заподіяна власникові невиходом на роботу.

Згідно розяснень, викладених у пункті 24 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП є зясування поважності причин відсутності його на роботі.

Всупереч статті 60 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що його відсутність на роботі була зумовлена поважними причинами.

З огляду на вищевикладені встановлені обставини справи та норми закону, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що звільнення позивача з посади було здійснено відповідачем на законних підставах, згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України, а тому підстав для поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки є власним тлумаченням позивачем норм чинного законодавства і обставин справи та не підтвердженні належними та допустимими доказами, крім цього вони були предметом дослідження судом першої інстанції і суд дав їм правильну оцінку.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 04 серпня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: