Справа № 283/1443/16-ц
Провадження №2/283/748/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2016 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Міхненка С.Д.

секретаря - Ільніцької С.В.

за участю позивача , представника позивача - ОСОБА_1

відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ :

Позивач 12 липня 2016 року звернулася до Малинського районного суду з вимогами до відповідача.

З підстав, передбачених ст.ст.383,391, ч.2 ст.405 Цивільного Кодексу України просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позов підтримала повністю.

Пояснила що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 жовтня 2009 року вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1

Дочка позивача ОСОБА_5 з 11 листопада 1998 року перебувала у шлюбі з відповідачем, останній зареєстрований в будинку ОСОБА_2 з 06 вересня 2003 року.

Шлюб між дочкою та ОСОБА_4 був розірваний 04 жовтня 2013 року.

З моменту свого місця реєстрації, відповідач в будинку позивача не проживає, має постійне місце проживання в м. Києві, де займається торгівельною діяльністю.

За весь час реєстрації , відповідач декілька разів приїжджав в с. Білий Беріг щоб перевідати дітей, однак жодного разу він не залишався ночувати і побувши декілька годин повертався до Києва.

Оскільки реєстрація ОСОБА_4 в будинку позивача створює їй перешкоди у здійснені нею права власності, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування цим будинком.

Відповідач позов не визнав повністю, в заперечення позову пояснив, що 11 листопада 1998 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, яка є дочкою позивача по справі.

З моменту реєстрації шлюбу, відповідач з дружиною стали проживати в м. Києві, де орендували квартиру. Під час шлюбу народилося четверо дітей.

04 жовтня 2013 року відповідно до рішення Малинського районного суду шлюб між відповідачем та ОСОБА_5 був розірваний, однак він з дружиною до серпня 2015 року продовжували спільно проживати в м. Києві, а після чого ОСОБА_5 переїхала до матері в с. Білий Беріг.

З 06 вересня 2003 року ОСОБА_4 зареєстрував своє місце проживання в будинку позивача.

Він не заперечує тих обставин, що фактично з моменту реєстрації не проживає в будинку позивача, оскільки торгівельна діяльність, якою він замається потребує його постійної присутності у м. Києві.

Однак ОСОБА_4 як в період шлюбу та і після розірвання шлюбу неодноразово приїжджав до ОСОБА_2 щоб перевідати ОСОБА_5 та своїх дітей.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 391 Цивільного Кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного Кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 жовтня 2009 року ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1. ( а.с. 15).

Дочка позивача ОСОБА_5 з 11 листопада 1998 року перебувала у шлюбі з відповідачем.

Шлюб між дочкою та відповідачем був розірваний 04 жовтня 2013 року. ( а.с. 14).

ОСОБА_4 зареєстрований в будинку позивача з 06 вересня 2003 року. ( а.с. 28).

В судовому засідання на підставі досліджених судом доказів - показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які мешкають по сусідству з позивачем встановлено, що відповідач з моменту реєстрації в будинку позивача не проживає.

В листі, що надійшов до суду від ОСОБА_5, остання підтвердила, що з моменту реєстрації шлюбу ( 11.11.1998 року ) по день його розірвання - 04.10.2013 року, вона проживала разом з ОСОБА_4 в м. Києві, а після розірвання шлюбу переїхала проживати до своєї матері в с. Білий Беріг Малинського району, а її колишній чоловік залишився проживати в м. Києві.

Довідками виконавчого комітету Любовицької сільської ради від 28 серпня 2016 року №№ 135,137, підтверджується, що ОСОБА_4 з 06 вересня 2003 року зареєстрований в АДРЕСА_1, з моменту реєстрації в будинку позивача не проживав і не проживає в даний час.

Мешканці с. Білий Беріг - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 у своєму колективному листі, направленому до суду підтвердили , що відповідач з моменту реєстрації в будинку позивача не проживав і не проживає в даний час.

З врахуванням викладеного суд вважає, що поданий позивачем позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 11,57,60,88,213,214,215 Цивільного процесуального Кодексу України, на підставі ст. 391 , ч.2 ст.405 Цивільного Кодексу України ,суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд шляхом подання в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: С. Д. Міхненко