Справа № 466/4096/15 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/467/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

позивача - ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.10.2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 127 270 грн. безпідставно набутих грошових коштів та 1272 грн.70 коп. судового збору , а всього 127 542 грн. 70 коп.

Рішення оскаржив представник ОСОБА_6 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі, зазначає, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що позивач розумів те, що придбаваючи автомобіль шляхом складання розписки 06.07.2010 року та передачі йому свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого 06.07.2007 року, в якому зазначено власником ОСОБА_7 і в якому була відмітка про придбання автомобіля в кредит та про існуючу заборону його відчуження, а також видачі довіреності реєстраційний №1883 на право розпорядження автомобілем в порядку передоручення, останній не набуває права власності на автомобіль. Зазначає що правові наслідки видачі довіреності в порядку передоручення на автомобіль позивачу було роз'яснено ПН ЛМНО Кошулинською Н.М., яка посвідчувала довіреність. Також, позивачем пропущено строк загальної позовної давності у три роки, оскільки позивач звернувся в суд першої інстанції лише 03.06.2014 року, а розписка була написана 06.07.2010 року. На підставі викладеного, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_6 жодного відношення до майнових прав первісного власника автомобіля не мав, а відтак не мав права розпоряджатись спірним майном, отже отримав грошові кошти за автомобіль безпідставно, а тому такі підлягають поверненню позивачу ОСОБА_4.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 липня 2010р., на підставі генерального доручення відповідач ОСОБА_6 продав позивачу ОСОБА_4 автомобіль марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1 за ціною 5500 дол.США. На підтвердження вказаного відповідачем була складена розписка, а автомобіль був переданий позивачу у розпорядження зі всіма необхідними документами.

02 березня 2013р. ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1, був зупинений працівниками ДАІ, а вказаний автомобіль у останнього було вилучено.

Згідно ч.3 ст..61 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 10 жовтня 2013р. ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі продажу легкового автомобіля від 06 липня 2010р. укладеного у формі розписки дійсним, визнання права власності на вказаний автомобіль та зняття арешту - відмовлено. Суд виходив з того, що розписка підтверджує лише факт отримання коштів ОСОБА_6 в сумі 5500 дол.США, однак не є доказом правомірності набуття права власності на автомобіль. Жодних доказів на підтвердження того, що кошти у сумі 5500 дол.США були передані ОСОБА_6 власнику автомобіля ОСОБА_7 суду надано не було.

Вищевказані обставини підтвердив в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_6, який зазначив, що кошти від продажу спірного автомобіля ОСОБА_7 він не передавав, а залишив собі.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Оскільки, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6 був уповноважений представником власника спірного автомобіля ОСОБА_7 - ОСОБА_9 на представництво власника з питань пов'язаних з продажем автомобіля, здачею в оренду і ін.. без права передоручення повноважень третім особам, кошти власнику не повернув, а відтак отримав грошові кошти за автомобіль безпідставно, а тому такі підлягають поверненню позивачу ОСОБА_4.

Із врахуванням вищенаведеного, безпідставними, на думку колегії суддів, є доводи апеляційної скарги щодо наявності договірних правовідносин, а саме: глави 54 ЦК України «Купівля-продаж» між ОСОБА_4 і ОСОБА_6.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності, колегія суддів теж вважає безпідставними, оскільки про порушення свого права позивач дізнався в березні 2013р., коли його було зупинено працівниками ДАІ та вилучено автомобіль.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М. Гриновець