Справа № 301/1610/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" жовтня 2016 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: ПАТ КБ «Приватбанк» та Довжанське відділення ПАТ КБ «Приватбанк», про зміну сторін кредитного договору та визнання вказаного договору недійсним,
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_3 звернулася до Іршавського райсуду з позовом до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: ПАТ КБ «Приватбанк» та Довжанське відділення ПАТ КБ «Приватбанк», про зміну сторін кредитного договору та визнання вказаного договору недійсним.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.06.2005 року позивачка уклала кредитний договір №МК DOGK 000 000 02, який підписала. Іншим підписантом вказаного договору був ОСОБА_4 на підставі довіреності від 27.01.2005 року, яку посвідчила приватний нотаріус ОСОБА_5 Із змістом самої довіреності, яка надає ОСОБА_4 повноваження діяти від імені «ПриватБанку», під час укладення спірного договору позивачку не було ознайомлено. У спірному договорі також зазначено, що ОСОБА_4 є начальником Довжанського відділення, тобто він мав доступ до печатки відділення. Договір містить відтиск печатки Довжанського відділення. Вважала, що кредитний договір №МК DOGK 000 000 02 від 17.06.2005 року укладений між фізичними особами сторонами по справі, а не між позивачкою та «ПриватБанком», тому просила змінити сторони даного договору. Оскільки право на укладення кредитного договору як кредитор має тільки банк або інша фінансова установа, яким ОСОБА_4 не являється, не мав відповідач і ліцензії на проведення операцій з іноземною валютою, яка була предметом договору, вважав, що кредитний договір №МК DOGK 000 000 02 від 17.06.2005 року слід визнати недійсним, оскільки ОСОБА_4 під час його укладення не мав відповідного обсягу цивільної дієздатності.
У судове засідання позивачка ОСОБА_3 не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.84,89).
Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Вважали, що ні відповідачем, ні представником банку не спростовано позовні вимоги та не надано доказів наявності у ОСОБА_4 повноважень на укладення від імені «ПриватБанку» кредитного договору. Просили змінити сторін кредитного договору, указавши, що сторонами договору є фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Оскільки ОСОБА_4, не будучи фінансовою установою, не мав повноважень ні на укладення кредитного договору, ні на видачу кредиту в іноземній валюті, просили визнати договір №МК DOGK 000 000 02 від 17.06.2005 року недійсним з часу його укладення.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України за місцем реєстрації, причини неявки до суду не повідомив (а.с. 44,47,82,85).
Представник третіх осіб у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заперечення на позов та заяву, в якій просив розглянути справу по суті без його участі (а.с. 25,43,55,72-81).
Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ні ОСОБА_4, ні «ПриватБанк» не надали доказів, які підтверджують повноваження ОСОБА_4 укладати договори від імені «ПриватБанку» на видачу кредитів, тому кредитний договір №МК DOGK 000 000 02 від 17.06.2005 року укладений між фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а не між позивачкою та «ПриватБанком», що є підставою для зміни сторін даного договору. Позивачка вважала, що ОСОБА_4, не будучи фінансовою установою, не мав повноважень ні на укладення кредитного договору, ні на видачу кредиту в іноземній валюті, тому договір №МК DOGK 000 000 02 від 17.06.2005 року слід визнати недійсним з часу його укладення.
Відповідно до ст.ст. 509, 525, 1054, 1055 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.
Договір містить реквізити сторін ПриватБанку та ОСОБА_3, підписи осіб, які уклали договір: представника банку ОСОБА_4 та позичальника ОСОБА_3, а також відбиток печатки Довжанського відділення банку ( а.с.5-6).
Сам факт укладення кредитного договору №МК DOGK 000 000 02 від 17.06.2005 року ні позивачкою, ні її представниками не заперечується.
Не заперечується факт укладення даного договору і ПАТ КБ «ПриватБанком», від імені якого діяв його представник за довіреністю ОСОБА_4 та в касі якого на виконання вимог кредитного договору №МК DOGK 000 000 02 від 17.06.2005 року позичальнику 23.06.2005 року видано кредитні кошти.
Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності правочину, тобто, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Стверджуючи про відсутність у відповідача ОСОБА_4 повноважень на укладення спірного кредитного договору, позивачем не надано суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин.
Твердження представника позивача про те, що позовні вимог ОСОБА_3 є доведеними, оскільки «ПриватБанком» не надано доказів, які спростовують позов, суд вважає безпідставним, оскільки згідно вимог ст. 204 ЦК України та ст. 60 ЦПК України, в даному спорі саме позивач повинен довести обґрунтованість позовних вимог та надати докази відсутності у відповідача ОСОБА_4 повноважень на укладення договору.
Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем не надано суду доказів того, що сторонами кредитного договору №МК DOGK 000 000 02 від 17.06.2005 року були позивачка та фізична особа ОСОБА_4, а не керуючий Довжанським відділенням ПриватБанку, який представляв банк на підставі нотаріально посвідченої довіреності.
Не наведено позивачем і обставин, які відповідно до вимог ст. 512 ЦК України, можуть бути підставами заміни кредитора у зобовязанні.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Така правова позиція, висловлена ВСУ при розгляді справ № 6-222цс14 та № 6-222цс14.
Однак, позивачкою не зазначено, яке її право порушено, оспорено або не визнано відповідачем.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про заміну сторін зобовязання та визнання кредитного договору недійсним, у звязку з відсутністю у сторони договору ОСОБА_4 необхідного обсягу цивільної дієздатності, є безпідставними в таким, що не підлягають задоволенню.
Представник позивача ОСОБА_1 у судових засіданнях заперечував проти залучення до участі у справі в якості відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» та вважав, що належним відповідачем у справі є саме ОСОБА_4, оскільки договір позивачка укладала з ним, як з фізичною особою, а не як з представником банку.
Керуючись ст.ст.15,16, 203, 204, 509, 512, 525, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 57-60, 158 ч.2, 208, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України,
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну сторін кредитного договору № МК DOGK 000 000 02 від 17.06.2005 року та визнання вказаного договору недійсним відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано представниками позивача протягом десяти днів з дня його проголошення, а позивачем та третіми особами - протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Головуюча : М. О. Пітерських