РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого

судді Чередник В.Є.,

при секретарі Недосєкіній В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Студентське містечко Національного Аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивачі звернулись до суду із позовом, в якому просили визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири 55 житлового будинку 7 по вул.. Чкалова у м. Харкові.

При цьому, позивачі посилались на те, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу мають доньку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована і мешкає разом з позивачем у квартирі АДРЕСА_1, це підтверджується довідкою за місцем проживання від 26.11.2015 року № 17590.

З відповідачкою, ОСОБА_3 позивач припинив шлюбні відносини з 1995 року, спільне господарство не ведеться.

З 2004 року відповідачка не проживає у спірній квартирі, особистих речей її у квартирі не має, це підтверджується актом комісії від 25.11.2015 року за № 17-600.

Відповідачка постійно змінює своє місце проживання, де вона мешкає в наступний час позивачам не відомо.

Квартира АДРЕСА_2 знаходиться на території та на балансу Студентського містечка Національного аерокосмічного університету ім.. ОСОБА_4 «Харківський авіаційний інститут». Позивач є основним користувачем даної квартири, він сплачує усі комунальні послуги, робить ремонтні роботи у квартирі, всі обов'язки по утриманню квартири в житловому будинку виконують вони з донькою., що підтверджується копіями квитанцій, які додаються до позовної заяви.

З 2004 року відповідачка жодного разу не з'являлась у квартирі, вона не цікавиться житловим приміщенням.

Позивачі вважають, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням квартири, так як вона протягом одинадцяти років не проживає у квартирі, жилим приміщенням не цікавиться не сплачує комунальні послуги, не підтримує жиле приміщення.

Добровільно знятися з реєстрації із квартири АДРЕСА_1 відповідачка ухиляється, тому вони змушені звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві та вважали, що непроживання відповідачки у спірній квартирі без поважних причин понад десять років дає всі підстави для задоволення позову.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилась, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала./ а.с. 31/

Відповідач ОСОБА_3 в ході розгляду справи проти позову заперечувала, подавши письмові заперечення, в яких зазначила, що із позивачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

У вересні 1995 року, за обопільним погодженням із позивачем, їй довелось поїхати до Черкас наглянути за батьком позивача, оскільки від інсульту померла мати позивача. Сторони мали намір згодом переїхати жити до Черкас, для чого він просив позивачку з батьком підшукувати їм житло в Черкасах.

Перебуваючи в Харкові, позивач, за відсутності відповідачки, став зловживати спиртним, здебільшого приводив до квартири своїх сумнівних компаньйонів з випивки, час купівлі нового житла в Черкасах всіляко відтягував. Відповідачка вела життя на обидва міста: опікувалася батьком позивача в Черкасах, а також сином, якого вони влаштували до школи в Черкаси, та опікувалася донькою та спірною квартирою у Харкові. Фактично вона жила і живе на дві адреси. Позивач же став чинити їй перепони у доступу до квартири в Харкові, в якій вона зареєстрована: виніс її особисті речі із квартири, відібрав ключі від вхідних дверей, ініціював судове провадження із розірвання між ними шлюбу, довівши справу до заочного рішення, оскільки жодної з кореспонденції їй позивачем передано не було. Платежі за комунальні послуги та квартплату житла, з якого позивач просить її зняти з реєстрації, здійснювала вона та батько позивача.

Іншого постійного власного житла відповідачка не має.

Щосезону вона приїжджає до Харкова, цікавиться платежами по спірній квартирі та можливими претензіями від власника квартири, намагається переночувати в квартирі, але кожного разу змушена долати перепони позивача, аби мати доступ до житла, в якому зареєстрована. Вважає, що позивач завчасно знав, що, відправивши її із дітьми до Черкас допомагати його батьку, який залишився самотнім, сам він не мав наміру приїздити до Черкас, а, навпаки, став єдиновласним володільцем спірної квартири.

Відповідачка просить врахувати, що вона не має постійного доступу до спірного житла через перешкоди та погрози фізичною розправою, які їй чинить позивач; сплата комунальних послуг за спірне житло здійснюється відповідачкою; відповідачка бажає і має намір мати доступ до спірного житла; відвідування спірної квартири відповідачкою щоквартально.

В судовому засіданні відповідачка вказані доводи підтримала та зазначила, що і в теперішній час продовжує сплачувати комунальні платежі по спірній квартирі.

Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності/ а.с. 29/

Представник третьої особи - Студентського містечка Національного Аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву , в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з тих, підстав, що відповідач не мешкає в спірній квартирі понад 10 років/ а.с. 42-43/

Суд, вислухавши думку сторін та їх представників, показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок 7 по вул. Чкалова у м. Харкові введений в експлуатацію в 1963 році та знаходиться на балансі студмістечка НАУ «ХАІ», що підтверджується довідкою №17-613 від 02.12.2015 р. / а.с. 9/

Згідно довідки студмістечка НАУ «ХАІ» від 07.06.2016 р. підставою користування квартирою 55 в даному будинку є договір найму жилого приміщення від 26.11.2015 р., укладений з ОСОБА_1, як членом сімї попереднього наймача( батька ОСОБА_1Є.) в порядку ст.. 106 ЖК України/ а.с. 76, 79-80/

Відповідно до довідки студмістечка НАУ «ХАІ» від 26.11.2015 р. у квартирі 55 вказаного будинку зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 / а.с. 11/

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 03.10.1997 р. та заочним рішенням суду від 03.09.2010 року їх шлюб було розірвано/ а.с. 5/

Згідно акту про не проживання від 26.11.2015 р. складеного комісією в складі представників студмістечка та мешканців будинку, ОСОБА_3 з 2004 року фактично не проживає в спірній квартирі, особистих речей в квартирі не виявлено./ а.с. 10/

Згідно ст. 71 ч. 1 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

За змістом вимог ст. 11 ЦПК України, тільки позивач має право визначати підставу позову. Позивачі підставою позову зазначили ст. 71 ЖК УРСР.

З інших підстав позов не заявлявся.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ч.3 ст.9 ЖК УРСР кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9- сусіди позивача підтвердили лише, що ніколи відповідачку не бачили, тому вважають, що вона в спірній квартирі не проживає, тому що бачили лише позивачів.

Свідок ОСОБА_5- сусідка, в судовому засіданні підтвердила, що бачила ОСОБА_3 один раз у минулому році та два рази в цьому році, вона заходила до свідка в гості та вони разом ходили до пункту міліції, оскільки , зі слів відповідачки, її не пускали до спірної квартири.

Свідок ОСОБА_6- мати відповідачки в судовому засіданні пояснила, що дійсно, за домовленістю між подружжям, її донька проживала в м. Черкаси, чоловік забрав в неї ключі від спірної квартири, потім у 2015 р. вона намагалась проживати в спірній квартирі, однак через сварки нічого не вийшло, ОСОБА_1 вдарив доньку та вона лежала м. Харкові в лікарні, жила вона то в м. Черкаси, то в свідка на дачі, комунальні платежі за спірну квартиру сплачувала в 2015 р.

Факт відсутності у відповідачки ключів від спірної квартири позивачем не заперечувався.

Відповідно до акту про проживання від 28.04.2016 р., погодженого КСН м/р «Соборна» та складеного мешканцями будинку 1 по вул.. Смілянській в м. Черкасах, підтверджено, що ОСОБА_3 дійсно проживає в квартирі 40 зазначеного будинку з вересня 1996 р./ а.с.88/

Згідно письмової заяви ОСОБА_10- батька позивача, він є зареєстрованим за вказано адресою/ а.с.84/

Таким чином, суд вважає доведеним, що поважною причиною не проживання відповідачки в спірній квартирі понад встановлені законом строки є домовленість між сторонами - ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які на 1996 р. перебували у зареєстрованому шлюбі та мали неповнолітніх дітей, щодо визначення тимчасового перебування відповідачки в м. Черкаси за адресою реєстрації батька позивача та, в подальшому, чинення перешкод з боку позивача щодо повернення відповідачки для проживання за її місцем реєстрації в спірній квартирі.

Зазначені обставини стороною позивачів не спростовані ані в позові, ані в ході судового розгляду.

Отже, доказів, які б свідчили, що відповідачка без поважних причин не проживає в спірній квартирі понад встановлені ч.1 ст. 71 ЖК УРСР строки, позивач, в порушення вимог ч.1 ст. 60 ЦК України, суду не надав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд приходить до висновку, що позивачі у відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України не навели переконливих та допустимими доказів на обґрунтування свого позову про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Враховуючи, що іншого житла, окрім спірної житлової площі, відповідачка не має, в приватизації будь-якого житла участі не приймала, спірна квартира є єдиним її житлом, яким вона на теперішній час забезпечена, вимушена тимчасово проживати за іншими адресами, визнавати її такою, що втратила право користуватися квартирою не можна.

Докази, які б спростовували вказані факти, позивачами до суду не надані. Такими доказами не можна вважати наявні в матеріалах справи акт сусідів про відсутність відповідачки у спірній квартирі, оскільки вони не містять доказів про причини такої відсутності.

В ході судового розгляду відповідачкою надано суду в якості доказів зведена відомість розрахунку комунальних послуг по спірній квартирі від 15.04.2015 р. та квитанції про сплату комунальних послуг за різні періоди, в тому числі сплата ОСОБА_3 17.04.2015 р. заборгованості за 01-03.2015 р. за опалення в сумі 709 грн. та квартплата за опалення квітень-вересень 2015 р. в сумі 450 грн., сплачені нею 02.09.2015 р., тобто до подачі позивачами позовної заяви до суду./ а.с. 62, 92/.

Також, відповідачем, згідно наданих квитанцій, сплачено по спірній квартирі 19.08.2016 р. на користь КП «Харківводоканал» 146, 16 грн. за серпень 2016 року, 322, 26 грн. - за червень 2016 р.; на користь Студмістечка НАУ «ХАІ» 27.05.2016 р. 200 грн. квартплату та опалення за травень 2016 р., 25.07.2016 р.- 200 грн. квартплату та опалення за липень 2016р. / а.с. 89-91/

Зазначені обставини суд розцінює, як збереження інтересу відповідачки до спірного житлового приміщення, до якого вона відноситься як до єдиного можливого свого постійного місця мешкання.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, у звязку з чим задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.71 ЖК УРСР, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Київського районного суду м. Харкова апеляційної скарги.

Суддя