У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку«ПриватБанк» доОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на заочне рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 10 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 5 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 тис. грн зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач указував про те, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого станом на 30 червня 2015 рокувиникла заборгованість у розмірі 16 923 грн 27 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 275 грн 98 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 7 170 грн 88 коп.; пеня та комісія у розмірі 2 194 грн 35 коп.; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн; штраф (процентна складова) у розмірі 782 грн 06 коп.

З урахуванням наведеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 16 923 грн 27 коп.

Заочним рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 10 травня 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 923 грн 27 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що підстав для застосування строку позовної давності немає, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж по погашенню заборгованості було автоматично здійснено банком із зарплатної картки відповідача 6 листопада 2012 року, що є перериванням трьохрічного строку позовної давності.

Проте повністюпогодитись із таким висновком судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 5 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 1 тис. грн зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно зі ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд установлює, чи повідомлені ті, хто не з'явився, про час і місце судового засідання з дотриманням вимог закону, чи вручені особам, які беруть участь у справі, судові повістки в строк, визначений ч. 4 ст. 74 ЦПК України.

За змістом ст. 74 ЦПК Українисудові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки - повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка - повідомлення - завчасно.

Судом установлено, що відомості щодо належного повідомлення ОСОБА_3 про розгляд справи 17 листопада 2015 року у матеріалах справи відсутні. На а.с. 34 міститься судова повістка, яку було направлено на АДРЕСА_1, а згідно з довідкою така судова повістка повернулась до суду із зазначенням причини - «за зазначеною адресою не проживає». Разом з тим відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору місцем реєстрації й фактичного проживання відповідача АДРЕСА_2 а, отже, позивач згідно вимог ст. 119 ЦПК України повинен був зазначити цю адресу місця проживання відповідача, а суд - направити повістку саме на цю адресу, а у разі наявності іншої адреси, то направити на обидві адреси.

Крім того, як зазначає ОСОБА_3, банком надана копія його паспорта, яка не завірена, та в якій місцем його реєстрації зазначено - АДРЕСА_3 з 21 травня 2008 року, тоді як спірний кредитний договір укладено між сторонами у 2007 році. Ці обставини підлягають перевірці.

Також на а.с. 40 міститься оголошення в газеті з повідомленням ОСОБА_3 про розгляд справи на 17 листопада 2015 року, що не є доказом виконання судом вимог ст. ст. 74 - 76 ЦПК України та не є підтвердженням належної фіксації вручення судової повістки, оскільки повідомлення у пресі можливо давати лише в разі встановлення відсутності зареєстрованого місця проживання особи (ч. 9 ст. 74 ЦПК України).

Згідно зі ст. 129 Конституції Україниоднією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв'язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст. 129 Конституції Українита ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи викладене, суд, розглянувши справу без належного повідомлення відповідача про дату та місце розгляду справи, його доводів проти позову, зокрема щодо пропуску строку позовної давності та фактично позбавлення його можливості заявити про застосування цього строку в районному суді (ч. 3 ст. 267 ЦК України) не перевірив.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Заочне рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 10 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик