Ухвала

іменем україни

28вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2002 року, який розірвано за рішенням суду від 12 травня 2015 року, мають неповнолітнього сина - ОСОБА_6, 2002 року народження, який мешкає з нею. Під час спільного проживання в шлюбі за спільні кошти ними придбано квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 27,7 кв. м, загальною площею 42,25 кв. м, яка зареєстрована за відповідачем. Вважаючи квартиру об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, ОСОБА_4 просила поділити вказане майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частини зазначеної квартири.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року, позов задоволено.

Визнано за сторонами право власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 61, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони під час перебування у зареєстрованому шлюбі на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17 серпня 2004 року придбали квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована на праві власності за відповідачем, і відповідно до положень ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому суд правильно зазначив, що відповідач не надав суду належні та допустимі докази про те, що спірна квартира в силу ст. 57 СК України є його особистою приватною власністю.

Не обґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо чинності договору дарування грошових коштів між відповідачем і його матір'ю, оскільки він нотаріально не посвідчений і в силу положень ч. 5 ст. 719 ЦК України є нікчемним.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи про порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, а також про неправильне застосування норм матеріального права, а саме, ст. 60 СК України, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

О.М.Ситнік