АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Дніпро

27 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Глущенко Н.Г., Повєткіна В.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛАДА 2009", Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична Компанія "Вертекс", третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергй Вячеславович про визнання недійсним договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 представника позивача - ОСОБА_2

на ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛАДА 2009», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Вертекс», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. про визнання недійсним договору - відмовлено (а.с.14).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, представник - ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, постановленої з порушенням норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, просила скасувати вказану ухвалу та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.17-25).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на квартири АДРЕСА_1 суддя першої інстанції керувався ч.2 ст. 153 ЦПК України та виходив із того, що вказані квартира вже перебувають в іпотеці, а отже на них накладено заборону у встановленому законом порядку і підстави для накладення арешту є недоцільними.

Однак, із вказаними висновками судді 1 інстанці не можна погодитись.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити заходи забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Згідно вимог ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії та інші.

Відповідно до вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Як роз'яснено у п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме заяви ОСОБА_4, - представника ОСОБА_2 про забезпечення позову, позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1

Предметом спору по вказаному позову є договір іпотеки, на підставі якого квартири АДРЕСА_1 перебуваються у власності ТОВ «ВЛАДА 2009».

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні поданої заяви суддя першої інстанції не взяв до уваги те, що реалізація прав відповідача на квартиру, ускладнить або зробить неможливим реалізацію порушених прав ОСОБА_2 у разі задоволення зазначеного вище позову та виконання у майбутньому рішення суду, у зв'язку із чим доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та є обгрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Можливі обмеження прав третіх осіб не можуть бути підставою для відмови у забезпеченні позову, адже позивач звернувся з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, саме для того, щоб на час розгляду судом спору жодна третя особа не змогла продати квартиру чи зареєструвати на неї право власності, що в подальшому може призвести до необхідності додаткового звернення до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи вищезазначене а саме те, що неприйняття мір по забезпеченню позову може в подальшому призвести до ускладнення, або зробити неможливим виконання рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу судді про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову скасувати, на підставі п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, з постановленням нової ухвали про її задоволення.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 представника позивача - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року - скасувати.

Заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: