Єдиний унікальний номер 341/1420/16-ц
Номер провадження 2/341/661/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гаполяка Т.В.

секретаря Томин Л.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної організації «ОСОБА_2 центральна міська лікарня», третьої особи - ОСОБА_3 про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до КО «ОСОБА_2 центральна міська лікарня», збільшивши позовні вимоги просить суд:

-визнати незаконними та протиправними:

●наказ головного лікаря Комунальної організації «ОСОБА_2 центральна районна лікарня» № 57 від 07 квітня 2015 року «Про невиконання функціональних обовязків лікарем ургентним хірургом ОСОБА_1Є.»;

●наказ головного лікаря Комунальної організації «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» № 77 від 09 жовтня 2015 року «Про невиконання функціональних обовязків лікарем ургентним хірургом ОСОБА_1Є.»;

●наказ головного лікаря Комунальної організації «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» № 44 від 30 травня 2016 року «Про невиконання функціональних обовязків лікарем ургентним хірургом ОСОБА_1 (її звільнення)»;

-поновити її у на роботі в Комунальній організації «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» на посаді лікаря ургентного хірурга на 0,25 посалового окладу;

-стягнути з Комунальної організації «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» в її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та 3 000 грн. моральної шкоди,

В обґрунтування позовних покликається на те, що 04 січня 2011 року прийнята на роботу на посаду лікаря ургентного хірурга в КО «ОСОБА_2 центральна міська лікарня». 30 травня 2016 року її звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків. З наказом про звільнення вперше ознайомилась 06 липня 2016 року у представника адвоката ОСОБА_4, який він отримав у відповідь на адвокатський запит. Окрім цього вона дізналась, що протягом року отримала два дисциплінарних стягнення догани, за невиконання посадових обовязків.

Вважає, що дисциплінарні стягнення у виді доган накладені безпідставно, без проведення належного службового розслідування, а тому такі слід визнати незаконними. Звільнення проведено без погодження з профспілковою організацією та заслуховування її пояснень.

А тому вона підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацією моральної шкоди.

Крім цього, незаконним звільненням з роботи їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 3 000 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримала. Додатково пояснила, що причиною звільнення стало нібито ненадання медичної допомоги 24 травня 2016 року хворій ОСОБА_5 Фактично, 24 травня 2016 року вона перебувала на чергуванні. В приймальний покій КО «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» звернулись ОСОБА_5 у звязку з наявною травмою. Черговий лікар викликав її. При огляді нею встановлено, що у пацієнтки ОСОБА_5 наявні травми обличчя внаслідок нанесення удару. При зясуванні причин отриманої травми така повідомила, що травма отримана в побуті. Рекомендувала зробити рентген та консультацію лікаря отоларинголога. В чай час у розмову втрутився чоловік пацієнтки ОСОБА_6, який перебував у стані алкогольного спяніння, почав їй погрожувати, застосовував нецензурну лайку. Вона побоюючись такого, залишила приймальний покій та повернулась у хірургічне відділення.

З наказом про її звільнення, як і з наказами про оголошення доган головний лікар її не знайомив, копію таких не надав. Трудову книжку нею отримано поштою. Після звільнення на роботу не виходила, оскільки секретар головного лікаря повідомила її про звільнення. Обставин, таких як кровотеча, гострий апендицит, інше, що входить в патології і вказує на необхідність хірургічного втручання не було.

Представник позивача адвокат ОСОБА_7 позов підтримала. Додатково пояснила, що посадовою інструкцією лікаря ургентного хірурга ОСОБА_8 визначено під час чергування здійснювати лікування лише хворих хірургічного відділення. Обовязку здійснювати лікування хворих, які звернулись у приймальний покій немає. Посадова інструкція лікаря ургентного хірурга ОСОБА_8 не була доведена до її відома, підпис про ознайомлення з такою не ОСОБА_9, а тому констатувати будь-яке порушення трудової дисципліни за наявних обставин є помилковим. Просила поновити строки звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, вважає, що такий пропущено з поважних причин, оскільки довіритель звернулась за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_4, який в порядку підготовки позовної заяви витребовував необхідні докази, зокрема оскаржувані накази. Відтак, позов було предявлено по спливу місячного строку.

Представник відповідача, третя особа головний лікар КО «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» ОСОБА_3 позов заперечив. Заперечуючи позов покликався на те, що позивач не проявляє жодної ініціативи в роботі, не прагне вдосконалення, розвитку. Також нею допускались систематично порушення трудової дисципліни невиконання посадових обовязків. Зокрема, 07 квітня 2015 року застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у виді догани у звязку з ненаданням медичної допомоги ОСОБА_10 09 жовтня 2015 року застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у виді догани у звязку з ненаданням медичної допомоги ОСОБА_11, що могло привести до важких наслідків. 30 квітня 2016 року застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення у звязку з ненаданням медичної допомоги хворій ОСОБА_5, систематичним порушенням трудової дисципліни. Хвора ОСОБА_5 звернулась по медичну допомогу у звязку із травмою обличчя, однак позивач відмовилась надавати таку, не оглянула пацієнта, не зясувала причин отримання травми, не внесла записів у до клінічний протокол, не визначила подальше лікування. ОСОБА_1 відмовилась ознайомитись з наказом про звільнення, як і з наказами про накладення стягнень у виді догани, отримати трудову книжку. Трудова книжка скерована ОСОБА_1 поштою. В день звільнення з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок. Просив в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 24 травня 2016 року він разом з дружиною ОСОБА_5 звернулись в приймальний покій ОСОБА_2 міської лікарні з приводу травми обличчя, яку отримала остання. Лікар ОСОБА_9 відмовилась надати медичну допомогу дружині, натомість звинуватила його у зловживанні алкоголем, образила як учасника АТО, ініціювала конфлікт. Дружину оглянула черговий лікар, організувала проведення подальшого обстеження, зокрема викликала лікаря рентгенолога.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що 24 травня 2016 року вона разом з чоловіком звернулись в приймальний покій ОСОБА_2 з приводу травми обличчя, яку вона отримала. Травма отримана нею під час відпочинку на природі при грі з собакою з використанням палиці. Присутня ОСОБА_9 відмовилась проводити огляд, натомість вчинила сварку з чоловіком ображаючи останнього. Огляд, медичну допомогу, зокрема заміну тампонів, введення інєкцій, організацію подальшого обстеження та лікування провела черговий лікар ОСОБА_13 В подальшому ОСОБА_9 пропонувала провести огляд, однак враховуючи ситуацію, що склалась вона (свідок) відмовилась від цього.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що працює сімейним лікарем ОСОБА_2 міської лікарні. 24 травня 2016 року чергувала у приймальному покої. З приводу травми обличчя звернулась за допомогою ОСОБА_5 Вона залучала до огляду ургентного хірурга ОСОБА_1, однак остання відмовилась надавати медичну мотивуючи, що ушкодження не стосується її профілю. Ображала чоловіка пацієнтки, який по її (свідка) оцінці поводив себе досить стримано. Жодних дій, повязаних з наданням медичної допомоги ОСОБА_1 не вчиняла.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що працює медсестрою ОСОБА_2 міської лікарні. 24 травня 2016 року чергувала у приймальному покої. З приводу травми обличчя звернулась за допомогою ОСОБА_5 Ургентний хірург ОСОБА_1 в цей час зайшла в приймальний покій. Вона звернулась до ОСОБА_1 з запитанням, чи буде оглядати хвору, однак така відповіла, що нічого оглядати не буде. Після цього виник конфлікт з ОСОБА_15, який по її оцінці поводив себе досить стримано. Жодних дій, повязаних з наданням медичної допомоги ОСОБА_1 не вчиняла.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що 24 травня 2016 року ввечері прийшла в ОСОБА_2 міську лікарню до ОСОБА_1 у звязку з потребою зробити інєкцію. Перебувала в коридорі біля приймального покою. В такому в цей час мав місце конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_6. Останній погрожував ОСОБА_1 і в такої були обєктивні підстави побоюватись за свої життя та здоровя. ОСОБА_6 був у військовій камуфляжній одежі.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що працює заступником головного лікаря ОСОБА_2 міської лікарні по медичній частині. Її призначено головою комісії при проведенні службового розслідування за заявою ОСОБА_6 щодо поведінки лікаря ОСОБА_1 при зверненні за медичною допомогою хворої ОСОБА_12 В ході службової перевірки відібрано пояснення присутніх осіб медперсоналу лікарні, досліджено медичну документацію та за результатами такої встановлено, що лікар ОСОБА_1 не оглянула хвору ОСОБА_18, не провела опитування на предмет отримання травми, не зробила запис в до клінічному протоколі, не встановила діагноз, не визначила подальше лікування.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що веде кадрову роботу у ОСОБА_2 центральній міській лікарні. Після винесення наказу про звільнення, такий головним лікарем був оголошений ОСОБА_1, оскільки остання відмовлялась ознайомитись з наказом та отримати трудову книжку про що було складено акт. Трудову книжку в день звільнення скеровано ОСОБА_1 поштою. З наказами про накладення дисциплінарних стягнень ОСОБА_1 також відмовлялась ознайомлюватись, а тому такі оголошувались останній, про що складались акти.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що працює секретарем-друкаркою ОСОБА_2 центральної міської лікарні. Надала показання аналогічні ОСОБА_19

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, третьої особи, свідків, дослідивши здобуті докази, приймаючи рішення по суті спору, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною ОСОБА_15 04 лютого 1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник...

Судом встановлено, що ОСОБА_1 04 січня 2011 року прийнята на роботу на посаду лікаря ургентного хірурга в КО «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» на 0, 75 посадового окладу. 01 березня 2012 року переведена на 0,25 посадового окладу лікаря ургентного хірурга (а.с. 5).

Посадовою інструкцією лікаря хірурга для надання екстреної допомоги (ургентного) ОСОБА_1Є визначено завдання та обовязки, а саме:

-п. 2.3. оглядати хворих і призначати відповідне лікування;

-п. 2.10 консультувати хворих у других відділеннях під час чергування;

-п. 2.14 дотримуватись правил медичної деонтології та конвенції про права хворих;

-п. 2.17 надавати допомогу всім хворим хірургічного профілю;

-п. 2.21 після надання допомоги хворим з травмами і захворюваннями та при відсутності показів до госпіталізації заповнити медичну документацію.

Відповідно до ст. 8 Основи законодавства України про охорону здоров'я, кожен громадянин має право на безоплатне отримання у державних та комунальних закладах охорони здоров'я медичної допомоги, до якої належать, зокрема екстрена медична допомога.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про екстрену медичну допомогу», на території України кожен громадянин України та будь-яка інша особа мають право, зокрема, звернутися за отриманням екстреної медичної допомоги до найближчого відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги чи іншого закладу охорони здоров'я, який може забезпечити надання такої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про екстрену медичну допомогу», відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги є структурним підрозділом багатопрофільної лікарні, в якому у цілодобовому режимі забезпечується надання екстреної медичної допомоги пацієнтам, доставленим бригадами екстреної (швидкої) медичної допомоги чи іншими особами, та пацієнтам, які звернулися за наданням такої допомоги чи іншої невідкладної медичної допомоги особисто.

Враховуючи посаду, яку займала ОСОБА_1, така по визначенню зобовязана надавати екстрену медичну допомогу хворим незалежно від того у яке відділення такі звернулись (приймальний покій чи відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги).

Наказом № 57 від 07 квітня 2015 року до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани з підстав порушення трудової дисципліни - ненадання медичної допомоги 15 березня 2015 року ОСОБА_10 при зверненні з приводу отриманих травм. При накладенні дисциплінарного стягнення адміністрацією лікарні зроблено правильний висновок на підставі зібраних доказів про порушення трудової дисципліни позивачем, затребувано від такої пояснення, від дачі яких остання відмовилась, про що складено акт, дотримано строків накладення дисциплінарного стягнення, оголошено наказ про накладення дисциплінарного стягнення, оскільки позивач відмовлялась ознайомитись з таким, про що було складено акт (а.с. 59 67);

Наказом головного лікаря КО «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» № 77 від 09 жовтня 2015 року до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани з підстав порушення трудової дисципліни - ненадання медичної допомоги 23 вересня 2015 року ОСОБА_11, що могло привести до важких наслідків (різана рана лівої кисті). При накладенні дисциплінарного стягнення адміністрацією лікарні зроблено правильний висновок на підставі зібраних доказів про порушення трудової дисципліни позивачем невиконання функціональних обовязків лікарем ургентним хірургом, затребуване від такої пояснення, від дачі яких остання відмовилась, про що складено акт, дотримано строків накладення дисциплінарного стягнення, оголошено наказ про накладення дисциплінарного стягнення, оскільки позивач відмовлялась ознайомитись з таким, про що було складено акт (а.с. 34-41).

Відповідно до ч. 1 ст. 51 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.

Відтак, ОСОБА_1 станом на 30 травня 2016 року була працівником до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Наказом головного лікаря КО «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» № 44 від 30 травня 2016 року «Про невиконання функціональних обовязків лікарем ургентним хірургом ОСОБА_1Є.», останню відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених на неї трудовим договором, як працівника до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення звільнено з роботи.

Зокрема, ОСОБА_1 24 травня 2016 року не надала медичної допомоги хворій ОСОБА_12, яка звернулась по таку у звязку із травмою обличчя. Однак, позивач не оглянула пацієнта, не зясувала причин отримання травми, не внесла записів у до клінічний протокол, не визначила подальше лікування. Також порушила вимоги медичної деонтології (правил і норм взаємодії лікаря з колегами і пацієнтом), що виразилось у створенні конфлікту,застосуванні нецензурної лайки.

Дані обставини підтверджуються показаннями свідків, матеріалами службового розслідування (а.с. 42 55), проведеним за зверненням ОСОБА_6

На переконання суду при зверненні з травмою обличчя саме присутній лікар хірург зобовязана оглянути пацієнта, зясувати причини отримання травми, внести записи у до клінічний протокол, визначити подальше лікування. При наявності у лікаря підозр щодо причини отримання травм, зокрема така вбачала що травми отриманні внаслідок удару в результаті протиправних дій інших осіб, проведення огляду та запис у доклінічний протокол повинні бути максимально детальними з метою забезпечення доказів.

Перевіряючи, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, судом встановлено наступне.

При накладенні дисциплінарного стягнення адміністрацією лікарні зроблено правильний висновок на підставі зібраних доказів про порушення трудової дисципліни позивачем, затребувано від такої пояснення, дотримано строк накладення дисциплінарного стягнення. При обранні виду стягнення правильно враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Аналізуючи доцільність застосування такого крайнього заходу, як накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, суд вважає що в даному конкретному випадку такий є виправданим.

Відповідно до ст. 43-1 КзПП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації;

При звільненні ОСОБА_1 згодо виборного органу первинної профспілкової організації не потрібно, оскільки така не була членом первинної профспілкової організації КО «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» (а.с.53).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Адміністрацією лікарні допущено порушення зазначених норм, зокрема не вручався наказ про звільнення, був намір лише ознайомити позивача з таким, однак остання відмовилась (а.с. 44), трудова книжка скерована поштою без згоди працівника, однак отримана такою 31 травня 2016 року (а.с. 55).

Дані обставини неможуть бути підставою для скасування наказу про звільнення та поновлення працівника на роботі, і підлягають врахуванню при вирішенні питання дотримання строків звернення до суду з позовом.

Однак, з огляду на законність звільнення та накладення дисциплінарних стягнень, в позові в частині вимог визнати незаконними та протиправними накази та поновлення на роботі слід відмовити у звязку з безпідставністю таких.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу…

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам надан розяснення, що відповідно до статті 237 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З огляду на наявність підстав для відмови в позові частині визнання незаконним звільнення позивача та поновлення такої на роботі, в позові в частині вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 212 - 215 ЦПК України, ст.ст. 40, 143- 149 КЗпП України суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Комунальної організації «ОСОБА_2 центральна міська лікарня», третьої особи ОСОБА_3 з вимогами:

-визнати незаконними та протиправними:

●наказ головного лікаря Комунальної організації «ОСОБА_2 центральна районна лікарня» № 57 від 07 квітня 2015 року «Про невиконання функціональних обовязків лікарем ургентним хірургом ОСОБА_1Є.»;

●наказ головного лікаря Комунальної організації «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» № 77 від 09 жовтня 2015 року «Про невиконання функціональних обовязків лікарем ургентним хірургом ОСОБА_1Є.»;

●наказ головного лікаря Комунальної організації «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» № 44 від 30 травня 2016 року «Про невиконання функціональних обовязків лікарем ургентним хірургом ОСОБА_1- звільнення такої»;

-поновити ОСОБА_1 на роботі в Комунальній організації «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» на посаді лікаря ургентного хірурга на 0,25 посалового окладу;

-стягнути з Комунальної організації «ОСОБА_2 центральна міська лікарня» в користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу та 3 000 грн. моральної шкоди,

-відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:ОСОБА_21