Єдиний унікальний номер 219/6869/15-ц Номер провадження 22-ц/775/195/2016
Головуючий у 1 інстанції Харченко О.П.
Доповідач Санікова О.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів Канурної О.Д., Халаджи О.В.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фітофарм» про визнання наказу про накладення дисциплінарного стягнення та де преміювання незаконними та його скасування, стягнення суми незаконно утриманої премії

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Фітофарм» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 3 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «Фітофарм» просить скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 3 грудня 2015 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені: визнано наказ №118 від 26 червня 2015 року публічного акціонерного товариства «Фітофарм» про винесення догани ОСОБА_1 та де преміювання ОСОБА_1 в розмірі 100% премії за червень 2015 року незаконним та скасовано; стягнуто з публічного акціонерного товариства «Фітофарм» премію за червень 2015 року у сумі 253 грн. 85 коп. без утримання податків та інших обов'язкових платежів; стягнуто з публічного акціонерного товариства «Фітофарм» судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп., - та ухвалити нове, яким визнати позовну заяву ОСОБА_1 такою, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що висновки, викладені у рішенні суду, підлягають скасуванню як незаконні та необґрунтовані, оскільки судом першої інстанції були невірно застосовані норми матеріального, процесуального права та не з'ясовані всі обставини, що мають значення для правильного, всебічного вирішення справи, при ухваленні рішення не враховані аргументи відповідача, зокрема заявник апеляційної скарги посилається на те, що судом досліджено тільки найменування робочої інструкції у порівнянні із назвою професії, на яку був прийнятий позивач згідно наказу, але не була взагалі досліджена суть цієї інструкції, яка прямо вказує на прямий зв'язок між професією «водій автонавантажувача» та суттю і переліком прав та обов'язків вказаної робочої інструкції, які повинна виконувати особа при здійсненні трудових обов'язків; порядок застосування дисциплінарних стягнень, що передбачений статтею 149 КЗпП України не містить норми про те, що наказ про дисциплінарне стягнення повинен обов'язково чи рекомендовано мати описову частину, яка повинна містити визначення, коли і який саме проступок вчинений працівником, суть прояву порушення, обставини, які вказують на вчинення працівником проступку з порушенням правил внутрішнього розпорядку, посадової інструкції тощо, в невиконанні чи неналежному виконанні посадових обов'язків, а також про те, що наказ про дисциплінарне стягнення повинен мати обгрунтування прийнятого рішення з посиланням на акти, які обгрунтовують правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та акти, що підтверджують вчинення дисциплінарного стягнення, а також правові посилання (законодавство, локальні нормативні акт тощо), натомість суд у своєму рішенні проголошує про зворотнє; суд знехтував приписами роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та не вважав за необхідне з'ясовувати обставини справи та діяти у спосіб, передбачений чинним законодавством України, зокрема, але не виключно приписами КЗпП України, ЦПК України; суд при ухваленні рішення не врахував факти, викладені у пояснювальних записках ОСОБА_2 та самого ОСОБА_1, які , на думку заявника апеляційної скарги, свідчать про порушення позивачем своїх обов'язків; неправомірним є висновок суду про те, що ним не були враховані в якості належного доказу пояснення від механіка автотранспортної дільниці підприємства ОСОБА_3 (безпосередній керівник ОСОБА_1С.) заступника операційного директора ОСОБА_4 і таким чином, незаконно відхиливши окремі докази, які мають значення для вирішення справи по суті, фактично обмежив права відповідача на захист та права на дослідження доказів, чим порушив приписи норм ст.ст. 4,10 ЦПК України та приписи ст. 19 Конституції України; висновок суду щодо недоведеності з боку відповідача факту завдання шкоди підприємству з боку позивача є необгрунтованим та безпідставним; суд, обгрунтовуючи свій висновок щодо стягнення з ПАТ «Фітофарм» премії у розмірі 253 грн. 85 коп., відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України порушив її приписи, що призвело до вчинення безпідставного арифметично неправильного висновку, оскільки документи, що підтверджують заявлений розмір суду з боку відповідача та позивача не надавались, судом не витребовувались.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач і його представник у судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення законним і обгрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що правовою природою інституту дисциплінарної відповідальності передбачено, що при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків; застосування стягнення у вигляді догани може мати місце, коли працівник вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання чи неналежне виконання своїх трудових обов'язків, щоб це невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило характер протиправних дій щодо його трудових обов'язків, але в оскаржуваному наказі не вказано жодного конкретного факту дисциплінарного проступку з боку позивача, за який його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, він містить лише посилання на загальну фразу «неналежне виконання службових обов'язків» без вказівки коли і які винні дії вчинив позивач, що є неприпустимим, а наданими відповідачем і дослідженими судом доказами не доведено факт неналежного виконання позивачем своїх службових обов'язків, як і не доведено завдання підприємству шкоди з вини позивача; стягуючи з відповідача на користь позивача незаконно утриману з позивача премію у розмірі 253 грн. 85 коп., суд з посиланням на ч.1 ст. 61 ЦПК України виходив з того, що сторони вважали надані ними докази на підтвердження зазначених позовних вимог достатніми.

Такі висновки суду в основному є правильними. А відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом наказом №62к/пр від 14 березня 2013 року по ПАТ «Фітофарм» ОСОБА_1 був прийнятий на дільницю автотранспорту водієм автонавантажувача.

Наказом по ПАТ «Фітофарм» №118 від 26 червня 2015 року ОСОБА_1 об'явлено догану, як зазначено в наказі, за неналежне виконання службових обов'язків; депремійовано ОСОБА_1 в розмірі 100% премії за червень 2015 року.

Визнаючи наказ незаконним та скасовуючи його суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваному наказі не вказано жодного конкретного факту дисциплінарного проступку з боку позивача, за який його притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Однак зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання наказу недійсним.

Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Як вбачається з наказу №118 від 26 червня 2015 року ОСОБА_1 об'явлено догану за неналежне виконання службових обов'язків; підставами зазначено: службова записка заст.начальника цеху ГЛС №2 ОСОБА_5, пояснювальна записка ОСОБА_1, ОСОБА_2

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 відповідачем надана робоча інструкція водія (з виконанням обов'язків експедитора і вантажно-розвантажувальних робіт), пункт 2 підрозділу «Обов'язки в області роботи з продукцією, що перевозиться» якої, на думку відповідача, порушив ОСОБА_1

Судом першої інстанції досліджувалась зазначена інструкція і виявлено, що в даній інструкції взагалі відсутнє посилання на саму назву «навантажувач», а також права та обов'язки водія автонавантажувача (навантажувача), посаду якого обіймав позивач і обов'язки якого він виконував 11 червня 2015 року.

При цьому суд погодився з доводами представника позивача про те, що згідно Національного класифікатора України ДК 003:2010 «Класифікатор професій» (КП) із наступними змінами існує професія «водій навантажувача» і відповідно існує типова посадова (робоча) інструкція для цієї професії, яка відрізняється від інструкції інших водіїв у зв'язку із специфікою транспортного засобу - навантажувача.

Суд не погодився з доводами представника відповідача про правомірність застосування ним до позивача вимог щодо виконання робочої інструкції водія з виконанням обов'язків експедитора та вантажно-розвантажувальних робіт, в той час як згідно трудового договору позивач був прийнятий на посаду водія навантажувача та виконував ці обов'язки без належного роз'яснення йому до початку роботи прав та обов'язків, інформування щодо умов праці шляхом ознайомлення його з посадовою (робочою) інструкцією водія навантажувача.

Так, згідно Класифікатора професій ДК 003:2010 Національного класифікатора України під кодом 8334 значиться водій навантажувача, а згідно кваліфікаційної характеристики цієї професії, викладеної у довіднику кваліфікаційних характеристик професій робітників, водій навантажувача керує тракторними навантажувачами потужністю до 73,5 кВт (до 100 к.с.), вагононавантажувачами, вагонорозвантажувачами та всіма спеціальними вантажозахоплювальними механізмами і пристроями під час навантаження, розвантаження, переміщення та укладання вантажів у штабелі і відвал. Здійснює технічне обслуговування навантажувача і поточний ремонт усіх його механізмів. Визначає несправності в роботі навантажувача. Встановлює і замінює знімні вантажозахоплювальні пристрої і механізми. Бере участь у проведенні планово-запобіжного ремонту навантажувача і вантажозахоплювальних механізмів і пристроїв. Повинен знати: будову навантажувачів і акумуляторних батарей, способи навантаження вантажів на всіх видах транспорту; правила підйому, переміщення та укладання вантажів; правила вуличного руху, руху по території підприємства,пристанційній колії і встановлену сигналізацію; сорти пальних і мастильних матеріалів, які застосовуються; найменування основних матеріалів акумуляторного виробництва; правила зберігання кислот, лугів і поводження з ними.

Відповідно до загальних положень Довідника кваліфікаційних характеристик професій робітників Довідник служить основою для розроблення робочих інструкцій працівникам, які закріплюють їх обов'язки, права та відповідальність (п. 4а). Під час розроблення робочих інструкцій забезпечується єдиний підхід до побудови структури і викладу змісту Розділів. Інструкції повинні відображати повний перелік завдань та обов'язків, відповідальності, у разі потреби мати необхідні пояснення, а всі терміни - чіткі визначення. Якщо виникає необхідність, завдання та обов'язки, що включені до типової кваліфікаційної характеристики тієї або іншої професії, можуть бути розподілені між окремими виконавцями або коло завдань та обов'язків окремих робітників може бути розширене з дорученням їм робіт, передбачен6их для різних груп професій, рівних за складністю, виконання яких не потребує іншої кваліфікації. У зв'язку з тим, що окремі кваліфікаційні характеристики робітників містять тільки основні або типові завдання та обов'язки, роботодавець може доповнювати робочі інструкції видами робіт, які входять до складу технологічних карт, інструкцій, інших нормативних документів та визначені трудовим договором за умови додержання правил охорони праці, санітарних норм і вимог безпеки виконання робіт (п.6).

У судове засідання апеляційного суду представником відповідача надана посадова інструкція водія автонавантажувача, затверджена генеральним директором ОСОБА_6 30 квітня 2015 року, з якою ОСОБА_1 ознайомлений 30 квітня 2015 року. В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 цього не заперечував і пояснив, що зі змістом інструкції він ознайомлений.

Відповідно до п. 2.10 Інструкції водій вантажувача зобов'язаний строго дотримуватися технології розвантаження (вантаження) ТМЦ. Забезпечити правильне розміщення, кріплення, укладку і ув'язку вантажу для достатнього обзору при русі, свободі маневру, збереженні вантажу і технологічної оснастки, з чого випливає, що водій несе відповідальність за переміщення вантажу на навантажувачі.

Як вбачається з матеріалів справи 11 червня 2015 року ОСОБА_1 транспортував шість бочок лікарського засобу «Екстрат валеріани» автонавантажувачем з таблеточної дільниці на фасування.

Як зазначено у письмових поясненнях, наданих 11 червня 2015 року на ім'я генерального директора ПАТ «Фітофарм» механіком АТУ ОСОБА_7 - безпосереднім керівником ОСОБА_1 та заступником операційного директора ОСОБА_4 11 червня 2015 року при транспортуванні лікарського засобу «Валеріани екстракт», таблетки, покриті оболочкою, за участю водія ОСОБА_1, сталося просипання таблеток у кількості 4,2 кг серія 2510515.

15 червня 2015 року ОСОБА_1 надана пояснювальна записка, в якій він, зокрема зазначив: «11.06.15 сняв бочки с таблетками с рампы, переставил их на порог таблеточного цеха. Так как рампы в цеху нет, устанавливаем поддоны всегда на порог цеха. При установке двух поддонов крайний поддон свисал с порога. Поддоны установил без повреджений и просыпаний. Грузчик таблеточного цеха занося продукцию в цех, не обратил внимание на свисание края поддона и начал разбирать поддон с другого края. Поддон перевесило и продукция упала с порога. Так как пробка была не завинчена на бочке с таблетками произошло просыпание продукции».

В матеріалах справи міститься також пояснювальна ОСОБА_2 від 11 червня 2015 року, в якій він зазначає: «Я, грузчик цеха ГЛС №2 ОСОБА_8 11.06.15 разгружал поддон на СП, который не правильно был поставлен погрузчиком ОСОБА_9, на что я не обратил внимания по неопытности. На поддоне стояло 6 бочек. После того, как я снял 4 бочки, поддон перевернулся и оставшиеся 2 бочки упали. Таблетки рассыпались. В дальнейшем я обязуюсь быть внимательнее, обращать внимание на то, как подается сырье».

Як зазначив суд першої інстанції, аналіз пояснювальної записки ОСОБА_2 від 11.06.2015 року, наданий відповідачем, показує, що останній підтверджує пояснення позивача ОСОБА_1 про те, що просипання таблеток відбулося вже після того, як він вивантажив бочки на СП.

Проаналізувавши обставини, викладені у пояснювальних записках ОСОБА_2 та ОСОБА_1, тобто безпосередніх учасників зазначеного випадку, суд першої інстанції дійшов висновку, що з боку ОСОБА_1 не було допущено порушень посадової Інструкції водія автонавантажувача. Апеляційний суд вважає такі висновки правильними, оскільки бочки з таблетками були вивантажені ним з автонавантажувача на СП без пошкоджень, а, виходячи з положень посадової інструкції водій автонавантажувача несе відповідальність за переміщення вантажу на навантажувачі; падіння двох бочок і розсипання з них таблеток сталося вже в процесі розгрузки їх вантажником ОСОБА_2

Отже, судом першої інстанції додержані роз'яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до яких при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Фітофарм» про те, що ОСОБА_1 в порушення п.3 підрозділу «Обов'язки в області роботи з продукцією, що перевозиться» розділу 2 робочої інструкції ОСОБА_1, ОСОБА_1 не контролював вантажно-розвантажувальні роботи, проявив бездіяльність щодо вказівки вантажника на неправильне розташування піддону, а в порушення п. 2 підрозділу «Обов'язки в області роботи з продукцією, що перевозиться» розділу 2 робочої інструкції при перевезенні вантажу не перевірив цілісність упаковки (тари) продукції є безпідставними, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, Інструкція, на яку посилається заявник апеляційної скарги, не регулює права та обов'язки ОСОБА_1 саме як водія автонавантажувача, а в посадовій Інструкції водія автонавантажувача від 30 квітня 2015 року відсутній такий обов'язок як перевірка цілісності упаковки (тари) продукції.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що факт утилізації лікарських засобів підтверджується актом утилізації від 17 червня 2015 року, заявкою на утилізацію відходів на ТОВ «Капітал-2006» відповідно до умов договору №126/КК-14 від 04.02.1014 року щодо виконання робіт по утилізації відходів, актом прийому-передачі відходів на утилізацію від 25.09.2015 року є безпідставними, оскільки такі документи не були надані до суду першої інстанції, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З пояснень позивача вбачається, що у складанні акта утилізації він участі не приймав і з ним не був ознайомлений, не підписував його і ці обставини відповідачем не спростовані.

Є безпідставними і доводи апеляційної скарги щодо висновку суду про стягнення на користь позивача премії у сумі 253 грн. 85 коп.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до суду першої інстанції надано положення про преміювання працівників ПАТ «Фітофарм», затверджене генеральним директором ОСОБА_6 2 січня 2013 року, з якого вбачається, що преміювання усіх категорій працівників здійснюється з Фонду оплати праці; премія встановлюється до 100% від місячного Фонду оплати праці; рішення про процент премії, яка підлягає виплаті, приймає керівник підприємства; преміювання здійснюється за результатами роботи за місяць і затверджується керівником підприємства. В матеріалах справи міститься розрахунковий листок за червень 2015 року ОСОБА_1, з якого вбачається, що нарахована ОСОБА_1 заробітна плата складає 2 538.48 грн.; премія за цей місяць йому не нарахована. Зазначені документи були предметом дослідження суду першої інстанції. Крім того, до апеляційного суду представником відповідача надані: наказ по ПАТ «Фітофарм» №127 від 3 липня 2015 року про нарахування премії за результатами роботи за червень 2015 року, в тому числі і працівникам транспортної дільниці за окремим списком, в розмірі 10%, а також список на нарахування премії за червень 2015 року (транспортна дільниця), в якому значиться ОСОБА_1, відносно якого зазначено про де преміювання.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З рішення суду першої інстанції вбачається, що воно ухвалено з дотриманням зазначених роз'яснень Пленуму Верховного Суду України.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень вимог процесуального чи матеріального законів або неправильної оцінки дослідження доказів, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст.303, 304, 307, 308, 314 ч.1, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фітофарм» відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 3 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді: