Справа № 750/5731/15-ц Провадження № 22-ц/795/1904/2016 Категорія - цивільна Головуючий у I інстанції - Логвіна Т. В.
У Х В А Л А

5 жовтня 2016 року м. Чернігів

А п е л я ц і й н и й с у д Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Острянського В.І.,

із секретарем - Зіньковець О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 серпня 2016 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 серпня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні її заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, та ухвалити нове рішення, яким вирішити питання розподілу судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Позивач посилається на те, що суд першої інстанції, пославшись на приписи ч. 1 ст. 88 ЦПК України, не врахував тієї обставини, що судовим рішенням був частково задоволений її позов про поділ майна, в зв'язку з чим прийшов до необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача на її користь судового збору.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуюче наступне.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до рішення суду від 11 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з відповідача на її користь 32423,16 грн грошової компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля, а при подачі позовної заяви позивачем було сплачено на користь держави 400 грн. судового збору.

Однак, з таким висновком не може погодитись апеляційний суд через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, в якому, уточнивши свої вимоги, просила визнати автомобіль марки ЗАЗ-1103 спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу майна стягнути з відповідача на її користь 32423,16 грн грошової компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля. Крім того, просила стягнути понесені нею судові витрати (а.с. 2-4, 111).

На підтвердження судових витрат позивачем надана квитанція про сплату судового збору в сумі 400 грн, квитанція про оплату юридичних послуг в розмірі 2756 грн та рахунок за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 492 грн. (а.с. 1, 112-114).

Рішенням від 11 травня 2016 року Деснянський районний суд м. Чернігова частково задовольнив позовні вимоги. Визнав автомобіль марки ЗАЗ-1103 (Славута класу Люкс) спільною сумісною власністю подружжя. В порядку поділу майна подружжя стягнув зі ОСОБА_3 на користь позивача 32423,16 грн грошової компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля ЗАЗ-1103, 246 грн у відшкодування витрат за проведення експертизи та 1102,4 грн у відшкодування витрат на правову допомогу (а.с. 121-123).

Рішенням від 10 червня 2016 року Апеляційний суд Чернігівської області змінив рішення суду першої інстанції, виключивши з його резолютивної частини вказівку про визнання автомобіля ЗАЗ-1103 спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 150-152).

26 травня 2016 року ОСОБА_2, враховуючи положення ст. 220 ЦПК України, подала заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, мотивуючи її тим, що судовим рішенням не було вирішено питання про судові витрати в частині стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Беручи до уваги заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги та задоволені судовим рішенням вимоги, суд першої інстанції, розглядаючи заяву про ухвалення додаткового рішення, не звернув належної уваги на ту обставину, що заявлена вимога майнового характеру була задоволена майже в повному обсязі, а вимоги щодо відшкодування судових витрат - частково: суд стягнув на користь позивача половину понесених витрат за проведення експертизи (246 грн) та у відшкодування витрат на правову допомогу лише 1102,4 грн. Питання відшкодування судового збору, як свідчить мотивувальна частина рішення, не вирішувалось взагалі.

Розглядаючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції послався на положення ст. 88 ЦПК України щодо необхідності розподілу судових витрат пропорційно до задоволених вимог, і вказуючи на часткове задоволення заявленого ОСОБА_2 позову, своє рішення про відмову у стягненні на користь позивача сплаченого судового збору повністю або частково не мотивував.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови ОСОБА_2 в ухваленні додаткового рішення, оскільки не вірно трактував норму процесуального закону, яка регулює вирішення даного питання.

Разом з цим, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити клопотання позивача про вирішити питання розподілу судових витрат, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦПК України, ухвалити додаткове рішення може лише суд, що ухвалив рішення, отже вирішення даного питання є компетенцією суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції суперечить нормам процесуального закону, а тому підлягає скасуванню з передачею питання до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 серпня 2016 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: