Ухвала

іменем україни

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Іваненко Ю.Г.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Альянс» до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль Плюс», про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк Альянс» (далі - ПАТ «Банк Альянс») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 виступає поручителем товариства з обмеженою відповідальністю «Консоль Плюс» (далі - ТОВ «Консоль Плюс») за кредитним договором від 4 листопада 2004 року, укладеним між

АКБ «Банк «Альянс», правонаступником якого є ПАТ «Банк Альянс», та ТОВ «Консоль Плюс», за умовами якого останньому було відкрито відновлювальну кредитну лінію з лімітом в розмірі 891 000 грн терміном до

4 листопада 2010 року, зі сплатою 4,5% річних. У період дії кредитного договору неодноразово укладались додаткові договори, за умовами яких позивач збільшив розмір ліміту до 12 900 000 грн, продовжив термін дії кредитного договору по 22 жовтня 2014 року, а розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами було збільшено до 21,75 % річних. Крім цього, в забезпечення виконання умов кредитного договору між

АКБ «Альянс» та ОСОБА_3 були укладені: договір застави майнових прав на приміщення від 24 лютого 2010 року; договір застави корпоративних прав у ТОВ «Рембудреставрація» від 26 лютого 2013 року; договір застави прав частки у статутному капіталі ТОВ «Рембудреставрація» від 28 березня

2013 року та договір застави прав частки у статутному капіталі

ПП «Аудиторська фірма «Євроконсалтинг» від 8 серпня 2014 року. Позичальник ТОВ «Консоль плюс» свої зобов'язання по сплаті кредитних платежів не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 27 437 977,21 грн, яку позивач просив стягнути з поручителя, як солідарного боржника.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 26 серпня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Альянс» 27 437 977,21 грн заборгованості та 3 754,97 грн судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що боржник ТОВ «Консоль Плюс» взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та додатковими угодами до нього не виконало, а тому заборгованість підлягає стягненню з поручителя, оскільки ОСОБА_3 є солідарним боржником за договором поруки та додатковими угодами до нього.

Даний висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 4 листопада 2004 року між АКБ «Альянс», правонаступником якого є ПАТ «Банк Альянс» та ТОВ «Консоль Плюс» був укладений кредитний договір, за умовами якого, банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом в розмірі 891 000 грн, терміном до 4 листопада 2010 року та сплатою 4,5 % річних.

З додаткових договорів до вказаного кредитного договору, укладених між банком та позичальником, останньому неодноразово було збільшено ліміт кредитної лінії і встановлено його у розмірі 12 900 000 грн, продовжено строк дії вказаного кредитного договору по 22 жовтня 2014 року і збільшено проценту ставку за користування кредитними коштами до 21,75%.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 3 березня 2010 року між АКБ «Альянс» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язалась перед банком в повному обсязі відповідати всім належним їй майном за виконання позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору, та усіх додаткових договорів до нього (в тому числі майбутніх).

До договору поруки було укладено ряд додатковихдоговорів а саме:

5 листопада 2010 року, 27 листопада 2011 року, 19 жовттня 2011 року,

17 жовтня 2011 року, 26 лютого 2013 року, 18вересня 2013 року, 17 жовтня 2013 року, 15 листопада 2013 року, 14 лютого 2014 року, 17 лютого

2014 року, 17 липня 2014 року, 31 липня 2014 року, в яких було передбачено погодження поручителем ОСОБА_3 на збільшення боржнику

ТОВ «Консоль Плюс» ліміту кредитної лінії, відсотків і кінцевого строку повернення коштів, про що свідчить особистий підпис поручителя.

Жоден із додаткових договорів про збільшення відповідальності боржника та поручителя в установленому законом порядку не оспорено.

При вирішення спору встановлено, що заборгованість ТОВ «Консоль Плюс» перед банком за кредитним договором від 4 листопада 2004 року становить 27 437 977,21 грн із яких: 12 836 307,36 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 672 361,67 грн відсотки по кредиту, 3 189 014,84 грн пеня по прострочених відсотках по кредиту, 7 740 293,34 грн пеня по простроченому кредиту.

Отримана 24 жовтня 2014 року поручителем ОСОБА_3 вимога банку щодо погашення заборгованості залишена без задоволення.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Статтями 553 та 554 ЦК України передбачено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. ч. 1,

2 ст. 551 ЦК України).

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що у разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням приписів

ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та

ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Вирішуючи даний спір, суди вірно застосували положення ст. ст. 551, 553, 554, 559 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказам, встановили фактичні обставини справи, зокрема вірно встановили відсутність підстав для припинення поруки, передбачених положеннями

ст. 559 ЦК України, та дійшли до правильного висновку про задоволення позовних вимог до поручителя, оскільки виникла заборгованість за кредитом в добровільному порядку не сплачена ані боржником, ані поручителем, а відтак банк не позбавлений права стягнення даної суми з поручителя в судовому порядку.

Доводи касаційної скарги про те, що розмір неустойки значно перевищує розмір основного зобов'язання, що свідчить про недотримання судом вимог співмірності суми заборгованості за основним зобов'язанням та розміру нарахованої та стягнутої суми неустойки, були предметом розгляду апеляційного суду та вірно відхилені. З даного питання судом наведені відповідні розрахунки.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька
Судді:М.К. Гримич

Ю.Г. Іваненко О.В. Кафідова І.М. Фаловська