Провадження № 2/641/18/2016 Справа № 641/7145/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Чайка І.В.,

за участю секретарів Алієвої І.О., Дегтярьової Н.О.,Севост*янової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними договорів кредиту, поруки та іпотеки та застосування наслідків недійсності правочину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в який, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 року, договір поруки № 0П від 10.06.2008 року, договір іпотеки від 10.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 3431 та застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 49503, 32 грн.

В обґрунтування заявленого позову Позивач послалась на те, що 10. 06.2008 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» , був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0 . За умовами кредитного договору Позивач отримала в строкове користування кредитні кошти в сумі 58 000 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 12% річних, строком повернення не пізніше 10.06.2027 року. В 2014 році Позивач отримала правову консультацію щодо невідповідності умов кредитного договору вимогам законодавства, а саме: ст.ст. 11, 15,19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 230 ЦК України, Постанови Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Позивач вважає, що Відповідач ввів її в оману щодо істотних умов кредитного договору з метою отримання АТ «УкрСиббанк» надприбутків, а також Відповідачем не виконана переддоговірна робота щодо надання Позивачу повної та достовірної інформації стосовно умов кредитування, що на думку ОСОБА_1 порушує її права як споживача фінансової послуги, а тому кредитний договір, та похідні від нього договори іпотеки та поруки, підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

У судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги, з урахуванням уточнень , підтримали, та просили їх задовольнити.

Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнала, послалась на те, що порушення АТ «УкрСиббанк» прав Позивача, як позичальника та споживача фінансової послуги за кредитним договором 0 від 10.06.2008 року, відсутнє. Кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 року є дійсним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Представник надала письмові заперечення на заявлений позов, просила суд вирішити питання про стягнення з Позивача на користь АТ «УкрСиббанк» витрат за проведення додаткової судово-економічної експертизи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши експертів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України).

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Частиною 1 п.5 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

15.05.2008 року позивач звернулася до АК «УкрСиббанк» із заявою на отримання кредиту, та була ознайомлена відповідачем із умовами кредитування, про що свідчить її підпис у цій заяві. ( т.1 а.с. 175-178).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 10.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0 відповідно до п.1.1. якого банк надав, а позичальник отримав кредит в сумі 58 000 доларів США, зі сплатою 12% річних, кінцевим терміном повернення кредиту та сплаті процентів не пізніше 10.06.2027 року шляхом сплати аннуїтетних платежів в розмірі 670 доларів США (п.1.2.2 кредитного договору). День сплати аннуїтетних платежів 10 число, кожного календарного місяця строку кредитування.( т.1 а.с. 8-15)

Пунктом 10.13. кредитного договору Позичальник підтвердила про те, що перед підписанням даного Договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Сукупна вартість кредиту визначається в Додатку №1«Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» ( т.1 а.с. 16-23)

Відповідно до Додатку №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до кредитного договору останній аннуїтетний платіж в розмірі 497, 51 доларів США підлягав сплаті Позивачкою в квітні 2025 року. Реальна процентна ставка визначена в колонці «7» - в розмірі 14, 13. Абсолютне значення подорожчання кредиту колона «8» - 84 583, 06 дол. США, останній страховий платіж колонка «6.1.» в розмірі 1991, 63 грн. підлягав сплаті Позичальником - 06.2026 року. Строк страхування повинен був перевищувати термін кредитування на три місяці згідно п. 4.8. кредитного договору). Згідно зноски Додатку №1 до кредитного договору ***Для розрахунку значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту застосовується сума страхового платежу за другий та наступний роки на рівні страхового платежу за перший рік. Додаток підписаний сторонами.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором була надана порука ОСОБА_3 за договором поруки № 0П від 10.06.2008 року ( т.1 а.с. 136-137).

10.06.2008 року між АК «Укрсіббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки нерухомого майна квартири № 135 , розташованої за адресою м. Харків пр.. ОСОБА_4 , 18, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за № 34319 ( т.1 а.с. 132-135)

На протязі 2008 -2014 років позивач здійснювала платежі за кредитним договором ( т.1 а.с. 74-131)

Відповідно до ч. 1ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, як на підставу для задоволення своїх вимог позивач посилаючись на вимоги постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року №168«Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» та норми ст.ст. 11, 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів», просить суд визнати договір про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 року,договір поруки № 0П від 10.06.2008 року та договір іпотеки від 10.06.2008 року недійсними.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Також даною статтею визначені права та обов'язки сторін договору споживчого кредиту.

Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

В судовому засіданні встановлено, що Позивач за власною ініціативою звернулася до банку з проханням про надання кредиту. Договір було підписано позивачем добровільно, без жодного примусу і без зауважень та заперечень. Позивачу ніхто не перешкоджав в ознайомленні з текстом договору, дедального роспису та умов надання кредиту і позивач мав можливість з ними ознайомитись. Добровільно підписавши договір, Позивач висловив свою згоду з усіма умовами цього договору.

Також суд звертає увагу на особу Позивача, яка має вищу економічну освіту , про що зазначено в заяві-анкеті позичальника на отримання кредиту ( т.1 а.с. 175), на день укладення кредитного договору Позивач була зареєстрована як суб*єкт підприємницької діяльності ( т.1 а.с. 196, т.2 а.с. 3-4), є представником Всеукраїнського руху «Кредитний майдан» (Харків) ( т.2 а.с. 17,18 )

Таким чином, договір про надання споживчого кредиту від 10.06.2008 року між сторонами був укладений з урахуванням волевиявлення Позивача, оскільки підпис у договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами.

Представником Позивача не було доведено, а судом не було встановлено недобросовісності в діях відповідача та погіршення становища позивача внаслідок дій службових осіб Банку.

Крім того, суд вважає, що укладаючи спірний договір, будь-яка сторона повинна була уважно з'ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору.

Також, на обгрунтовання правомірності своїх дій банком доведено, що при ознайомлені і написанні заяви про отримання кредиту Позивач ознайомився з умовами кредитування, що вказує на дотриманні відповідачем вимог як ч.2, ч.4 ст.11, так і ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» при надання кредитних послуг позивачу.

Частиною 1 ст. 215 ЦК встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Статтєю 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимогст. 230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Так, істотними умовами спірного договору відповідно до змісту ч. 1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму та строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Предметом договору, відповідно до актів цивільного законодавства, є умови про ті права та обов'язки, які формують основу змісту зобов'язання, яке має виконуватись сторонами на підставі укладеного договору, а також умови про ті дії, які мають вчинити сторони виконуючи та реалізовуючи охоплені предметом договору права та обов'язки і про об'єкти, що сторони мають передати одна одній. Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору, такі умови договором передбачено.

За вимогами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, зключаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентнгої ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п.2.1. Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» ( далі- Правила) банки зобовязані перед укладанням кредитного договору надати споживачу у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Пунктами 3.1., 3.3 цієї Постанови передбачений обовязок банків в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, тощо. Банки зобовязані зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, а також визначити її в процентному значенні у вигляді реальної процентної ставки за наведеною в цій Постанові формулою, а також вказати абсолютне значення подорожчання кредиту.

Згідно п. 3.1 Правил банки зобов*язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Представник Позивача стверджує, що під час укладання договору про надання кредиту позивачу не було надано повної та достовірної інформації про всі умови договору, зокрема про сукупну вартість договору, вартість сплати всіх супутніх витрат з урахуванням процентної ставки.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач та його представник не надали доказів того, що Позивач не був належним чином повідомлений про всі умови договору. Як вбачається з спірного договору від 10.06.2008 року, Позивачу було надано інформацію щодо всіх умов договору, пов'язаних з його виконанням витрат та щодо сукупної вартості договору.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач виконав зобовязання щодо надання Позивачу інформації перед укладанням кредитного договору, що вимагається згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що підтверджується п.10.13 кредитного договору т.1 а.с.14

Крім того, в т. 1 а.с. 221 міститься копія Інформаційного листа, підписаного власноручно ОСОБА_1 від 10.06.2008 року, який Позивач отримала перед підписанням кредитного договору.

Таким чином, в день підписання спірного договору Позивачу було надано інформацію про дедальний роспис сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, крім цього сторонами кредитного договору було підписано Додаток № 1 до кредитного договору - Графік погашення заборгованості по кредиту, в якому міститься таблиця, в якій зазначено суму в доларах США, яку позивач повиен сплачувати кожного місяця впродовж вього часу користування кредитом.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 отримала повну інформацію від Відповідача достатню для вчинення свідомого вибору установи кредитодавця, фінансового продукту та обрання відповідних умов кредитування, а тому порушення прав споживача щодо невиконання АТ «УкрСиббанк» переддоговірної роботи з Позивачем не знаходить свого підтвердження.

Стосовно доводів Позивача щодо введення АТ «УкрСиббанком» її в оману щодо розміру реальної процентної ставки, абсолютного здороження кредиту, що на думку Позивача, має місце з урахуванням проведених судово-економічних експертиз. Суд не приймає ці доводи до уваги з огляду на наступне.

Під час розгляду справи судом було призначено та проведено дві судово-економічні експертизи.

11.11.2014 року судовим експертом ОСОБА_5 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_6 був складений ОСОБА_7 судово-економічної експертизи за № 9457. Згідно цього висновку розмір щомісячного аннуїтетного платежу за кредитним договором становить 646, 92 доларів США; реальна процентна ставка за Додатком №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 року обрахована експертом в розмірі 13,98%, абсолютне значення подорожчання кредиту 96911 доларів США 64 цента, Додаток №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 року не відповідає умовам вказаного кредитного договору в частині визначення суми щомісячних платежів та сукупної вартості кредиту.

Після допиту в судовому засіданні судового експерта ОСОБА_5 щодо розяснення ним ОСОБА_7 вищезазначеної експертизи № 9457 від 11.11.2014 року, за клопотанням представника Відповідача судом була призначена додаткова судово-економічна експертиза.

27.11.2015 року судовим експертом ОСОБА_8 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз був складений ОСОБА_7 за № 1229/15-15. Згідно цього висновку розмір щомісячного платежу за кредитним договором з урахуванням розміру відсоткової ставки 12% річних, правил «Регламенту роботи з аннуїтетними графіками погашення кредитів за програмами кредитування фізичних осіб з використанням АБС SAP for Banking» АТ «УкрСиббанк» становить 670 доларів США. Такий розмір щомісячного аннуїтетного платежу в сумі 670 доларів США не відповідає п.1.2.2. Кредитного договору; термін кредитування ОСОБА_1 з урахуванням розміру відсоткової ставки, методу нарахування відсотків, розміру аннуїтетного платежу 670 доларів США становить - 02.04.2025 рік; розмір реальної процентної ставки становить 14, 04%; по четвертому, пятому питанням відповіді надано не було; в колонці 6.1. Додатку №1 в рядку за датою 06.2026 зазначена сума останнього страхового платежу в розмірі 1991, 63 грн. замість 1 778, 24 грн., надати відповідь «Чи враховувалась ця цифра під час підрахунку таких величин як «абсолютне значення подорожчання кредиту» та реальної процентної ставки експерту не надалось за можливе.

За результатом складеного ОСОБА_7 № 1229/15-15 від 27.11.2015 року в судовому засіданні був допитаний судовий експерт ОСОБА_8

У судовому засіданні в режимі відео конференції експерт ОСОБА_8 пояснив суду, що при розрахунку ним використовувався з вбудованою функцією «ПЛТ» програмний продукт Exсel за яким кінцевим терміном повернення кредиту ОСОБА_1 є 02.04.2025 рік, яка ним бралось для обрахунку абсолютного подорожчання кредиту та розміру реальної процентної ставки - 10 число місяця (день сплати аннуїтетного платежу за кредитним договором), реальна процентна ставка була розрахована за формулою, що передбачена Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, а також те, що розбіжність в розмірі реальної процентної ставки, що зазначена АТ «УкрСиббанк» в Додатку №1, як 14, 13 % та розмір реальної процентної ставки за ОСОБА_7 експерта, як 14,04% могла виникнути через різницю в датах платежів, які використовувались експертом для обрахунку кожне 10 число місяця, в свою чергу АТ «УкрСиббанк» розраховував Додаток №1 за датою кожне 1 число місяця кредитування. Дана розбіжність, на думку експерта, впливає на визначення розміру реальної процентної ставки в сторону збільшення. Також експерт пояснив, що формула розрахунку розміру аннуїтетного платежу відповідає «регламенту роботи з аннуїтетними графіками погашення кредитів за програмами кредитування фізичних осіб з використанням АБС SAP for Banking» АТ «УкрСиббанк», але посилання в кредитному договорі на даний регламент відсутнє, аннуїтетний платіж в розмірі 670 доларів США є правильним при розрахунку його за регламентом АТ «УкрСиббанк» але не відповідає терміну кредитування 10.06.2027 рік, при визначенні абсолютного подорожчання кредиту в Додатку №1, Додатку №2 до ОСОБА_7 експерт брав останній страховий платіж станом на 10.04.2025 рік, 02.04.2025 рік, за Додатком №3 10.06.2027 рік, а тому останній страховий платіж за датою 06.2026 рік в сумі 1991, 63 грн. ним не враховувався при розрахунку реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту в Додатку №1 та Додатку №2 свого висновку, але врахував його в Додатку №3 в розмірі (1 422,59/12?15) про що зазначено в п.5.6. його ОСОБА_7.

Частина 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає вимоги до договору про надання фінансових послуг як- то : назву документа; назву, адресу та реквізити суб'єкта господарювання; прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; найменування, місцезнаходження юридичної особи;5) найменування фінансової операції; розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 року містить всі істотні умови, що вимагають чинним законодавством для даного виду договорів по наданню фінансових послуг.

Розмір щомісячного аннуїтетного платежу за кредитним договором становить 670 доларів США, який розрахований АТ «УкрСиббанк» за формулою, що затверджена «Регламентом роботи з аннуїтетними графіками погашення кредитів за програмами кредитування фізичних осіб з використанням АБС SAP for Banking» АТ «УкрСиббанк», правильність якої була підтверджена судовим експертом ОСОБА_8 під час розяснення свого висновку в судовому засіданні.

При цьому, обрахунок судовим експертом ОСОБА_5 аннуїтетного платежу в розмірі 646, 92 доларів США з урахуванням терміну кредитування 10.06.2027 року (п 1.2.2 кредитного договору) суд не бере до уваги у звязку з наступним.

Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору термін повернення Позичальником кредиту у повному обсязі не пізніше 10.06.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного Банком терміну (дострокового) відповідно до умов Розділу 12 цього Договору.

Згідно Додатку №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, встановлений » до Кредитного договору колонка 1 «дата платежу» розрахована по 06.2027 рік. Останній аннуїтетний платіж колонка 3 «погашення основної суми кредиту» в розмірі 497, 51 доларів США та колонка 4 «проценти за користування кредитом» 4. 98 долара США процентів Позичальником підлягав сплаті в квітні 2025 року, з травня 2025 року по червень 2027 року в колонках 3, 4 зазначено аннуїтетний платіж розмір якого дорівнює 0.

Отже, суд приходить до висновку, що п.1.2.2 кредитного договору та Додаток №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» має суперечності щодо кінцевого терміну повернення останнього розміру аннуїтетного платежу по кредиту, що впливає на належне виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором у відповідності до ст. ст. 526, 530 ЦК України (загальні умови та строк виконання зобовязання) та у разі порушення Позичальником зобовязання по поверненню останнього аннуїтетного платежу надає право Позичальнику довести про відсутність своєї вини, що є підставою для звільнення від відповідальності за ст. 614 ЦК України.

Отже розбіжність в кінцевій даті повернення аннуїтетного платежу в п.1.2.2 кредитного договору та Додатку №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» не є введенням АТ «УкрСиббанк» в оману Позивача за приписами ст. 230 ЦК України.

Розбіжність в розмірах реальної процентної ставки та суми абсолютного здороження кредиту, що зазначений в Додатку №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 року та в ОСОБА_7 судово-економічної експертизи № 1229/15-15 від 27.11.2015 року суд оцінює як різницю, що виникла у звязку із обранням АТ «УкрСиббанк» та експертом різних дат, а саме: Відповідач розраховував реальну процентну ставку станом на 01 число кожного місяця, а експерт станом на 10 число кожного місяця (день сплати аннуїтетного платежу).

За Додатком №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до кредитного договору колонка 8 «Абсолютне здороження кредиту» Відповідач вказав суму 84583, 06 дол. США за ОСОБА_7 судово-економічної експертизи № 9457 від 11.11.2014 року у відповіді на четверте питання експерт обрахував суму 96 911, 64 доларів США.

Обрахування експертом абсолютного подорожчання кредиту відбулось без врахування правил «Регламенту роботи з аннуїтетними графіками погашення кредитів за програмами кредитування фізичних осіб з використанням АБС SAP for Banking» АТ «УкрСиббанк» за яким Відповідач округлює розмір аннуїтетного платежу до 1 цілої, та із застосуванням експертом аннуїтетного платежу в розмірі 646, 92 доларів США та терміну кредитування червень 2027 рік, що безперечно впливає на визначення розміру абсолютного значення здороження кредиту.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Суд ставиться критично до ОСОБА_7 експертів № 9457 від 11.11.2014 року та № 1229/15-15 від 27.11.2015 року.

На думку суду висновки судово-економічних експертиз доводи позивача про введення його відповідачем в оману стосовно істотних умов кредитного договору та ненадання йому повної і достовірної інформації як споживачу фінансових послуг у відповідності до ст.11 ЗУ « Про захист прав споживачів» та постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року не підтверджують .

ОСОБА_7 не підтверджують обовязкової ознаки введення однієї стороною в оману іншу за ст. 230 ЦК України, як - то навмисну оману щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використування за цільовим призначенням.

Так, омана мала б місце в тому разі, якби АТ «УкрСиббанк» в Додатку №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до кредитного договору вказав нижчий розмір реальної процентної ставки ніж та, що дійсно відповідає умовам кредитування і в такому разі була б приваблива для Позичальника на момент укладання кредитного договору, що в свою чергу значно занижувало б цінність фінансової послуги - кредитування, та беззаперечно вплинуло б на свідомий вибір та виважене рішення Позичальника на укладання кредитного договору на відповідних умовах.

Закон України «Про захист прав споживачів» містить вичерпний перелік наслідків ненадання зазначеної в ст. 11 цього Закону інформації. Такі наслідки зазначені в ст. 15 та 23 Закону і включають в себе розірвання договору, відшкодування збитків та сплату штрафних санкцій. Чинне законодавство не передбачає можливості визнання договору недійсним в якості наслідку невиконання банком обов'язку надати позичальнику інформацію, передбачену ст. 11 Закону.

Невірний, на думку представника Позивача розрахунок вартості кредиту не є підставою для визнання кредитного договору недійсним з підстав введення в оману, оскільки істотні умови договору сторонами обумовлені та досягнуті, що підтверджується підписаним договором про надання споживчого кредиту. Правильність або неправильність розрахунку сукупної вартості кредиту не впливає на дійсність договору в цілому.

Як видно із оскаржуваного договору, сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов, позивачу було повідомлено про всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, як того вимагає ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач діяв добровільно, повністю усвідомлюючи наслідків своїх дій, про що свідчать його підписи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що зміст оспорюваного договору відповідає вимогам, встановленим в законодавстві, при укладенні договору відповідачем дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а отже, немає підстав для визнання договору недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При вирішенні спору про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203,215, 1054 ЦК України, статей11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом також враховувалися вимоги статей 536,638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається представник позивача як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо невідповідності кредитного договору змісту актам законодавства України, порушення відповідачем вимог ч ст.11, ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги щодо визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та захист порушеного права споживача фінансових послуг не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених як ЦК України, так і Законом України «Про захист прав споживачів», тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Таким чином,при вирішенні справи суд прийшов до висновку, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатку до кредитного договору «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Отже, суд приходить до висновку, що Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 року вчинений на підставі вільного волевиявлення сторін та підстави для визнання його недійсним відсутні.

Такий висновок суду узгоджуюється з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-1341 цс 15 ( постанова від 02.12.2015 року).

Позивач заявляючи вимогу про недійсністьдоговору про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 року , просив суд визнати недійсними договір поруки № 0П від 10.06.2008 року, договір іпотеки від 10.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за № 3431 , як похідні від договору про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 року та застосувати наслідки недійсності правочину.

У зв*язку з тим, що в судовому засіданні не встановлено підстав для визнання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 року недійсним, суд вважає що і позовні вимоги щодо визнання недійсними договору поруки № 0П від 10.06.2008 року, договору іпотеки від 10.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за № 3431 та вимога про застосування наслідків недійсності правочину, також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, сплачені АТ «УкрСиббанк» за проведення додаткової експертизи в сумі 12 200 гривень підлягають відшкодуванню з ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 58-60, 88, 209,212 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_9 Валеріївни до Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 10.06.2008 року, договору поруки № 0П від 10.06.2008 року, договору іпотеки від 10.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за № 3431 недійсними та застосування наслідків недійсності правочину залишити без задоволення .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ПІН НОМЕР_1) на корить Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» ( код в ЄДР 09807750) судові витрати в сумі 12 200 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Мотивоване рішення виготовлене 25 березня 2016 року.

Суддя: ОСОБА_10