Категорія 54Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Марчук В.С.

Суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Барлінек Інвест» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2015 року , -

В с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом. Свої вимоги вона мотивувала наступним.

З 2007 року позивач працювала у відповідача на різних посадах - логіста- обліковця, менеджера до справ рекламацій та повернення, менеджера систем якості. ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилася дитина і до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а з 15.06.2015 року вона була допущена до роботи наказом №216-п від 15.06.2015 року на посаду менеджера систем якості, з якої пішла у відпустку.

Наказом Генерального директора ТОВ «Барлінек Інвест» № 215-п від 12.06.2015 року до штатного розпису товариства були внесені зміни та скорочено штатну одиницю менеджера систем якості з 17.08.2015 року (а/с45).

15.06.2015 року ОСОБА_2 була попереджена про скорочення посади та подальше звільнення з роботи і їй, при цьому, була запропонована інша робота на посаді сортувальника, від якої вона письмово відмовилася у повідомленні про скорочення посади (а/с12).

Наказом генерального директора № З/К-0001036 від 17.08.2015 року ОСОБА_2 була звільнена з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України (а/с29).

Позивач вважала дане звільнення незаконним тому, що відповідно до ч.3 ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві.

Поряд з кваліфікаційними вимогами відповідачем не було враховано при звільненні норми ч.2 ст. 42 КЗпП України, а саме того, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Згідно з ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років ( до шести років відповідно до ч.6 ст. 179КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштування.

При цьому, позивачка просила суд визнати її звільнення на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити на роботі і стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18.08.2015 року по 26.11.2015 року у розмірі - 15 795,37 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено через недоведеність позовних вимог.

Позивач оскаржила зазначене рішення суду, як прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд не врахував обставин скорочення посади позивача; того, що пропонувалася не кваліфікована робота зі змінним графіком, з якою вона не могла погодитися; того, що роботодавець не врахував кваліфікації позивачки та не провів перестановки працівників; що наказ генерального директора № З/К-0001036 від 17.08.2015 року про звільнення позивача з роботи підписано не директором.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення суду, вказані правові норми дотримані в повному обсязі.

Так, в ході розгляду справи встановлені наступні обставини.

Відповідно до наказу № 1211-к від 23.11.2007 р. ОСОБА_2 була прийнята на роботу до ТОВ «Барлінек Інвест» на посаду «логіст-обліковець» у відділ контролю якості підприємства.

Згідно з наказом №3/К-000232 від 01.02.2010 р. ОСОБА_2 переведено на посаду «Менеджер до справ рекламації та повернення» відділу контролю якості ТОВ «Барлінек Інвест».

Згідно з наказом №3/К-001221 від 01.04.2011 р. ОСОБА_2 було переведено на посаду «Менеджер систем якості» відділу контролю якості ТОВ «Барлінек Інвест». Вказану посаду позивачка займала до звільнення 17.08.2015 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилася дитина і до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (ОСОБА_2) перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а з 15.06.2015 року вона була допущена до роботи наказом №216-п від 15.06.2015 року на посаду менеджера систем якості, з якої пішла у відпустку.

Наказом Генерального директора ТОВ «Барлінек Інвест» № 215-п від 12.06.2015 року до штатного розпису товариства були внесені зміни та скорочено штатну одиницю менеджера систем якості з 17.08.2015 року (а/с45) у відділі контролю якості ТОВ «Барлінек Інвест», у зв`язку з модернізацією обладнання товариства та впровадженням передових методів обліку і контролю якості.

15.06.2015 року ОСОБА_2 була попереджена про скорочення посади та подальше звільнення з роботи і їй, при цьому, була запропонована робота на посаді сортувальника, від якої вона письмово відмовилася у повідомленні про скорочення посади (а/с12).

Наказом генерального директора № З/К-0001036 від 17.08.2015 року ОСОБА_2 була звільнена з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України (а/с29).

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що при звільненні позивачки у зв`язку зі скороченням чисельності штату у відділі контролю якості ТОВ «Барлінек Інвест», відповідачем були дотримані норми трудового законодавства, які регулюють такі правовідносини.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_2 була звільнена за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Те, що і у Наказі № З/К-0001036 від 17.08.2015 року про припинення трудового договору з ОСОБА_2 і у її трудовій книжці підставами звільнення вказаний лише п.1 ст. 40 КЗпП України не впливає на підставу звільнення, оскільки і у Наказі, і у трудовій книжці говориться про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності штату (а/с 8, 29). У всіх інших частинах ст.40 КЗпП України відсутній перелік випадків можливого розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Більше того, зі штатних розписів станом на 15.06.2015 року та станом на 17.08.2015 року і 15.10.2015 року, Наказу генерального директора ТОВ «Барлінек Інвест» № 215-п від 12.06.2015 року (а/с45) видно, що у відділі контролю якості ТОВ «Барлінек Інвест» дійсно відбулося скорочення посади менеджера систем якості (а/с 53-83).

А з трудової книжки позивачки та наказу №3/К-001221 від 01.04.2011 року не видно, що ОСОБА_2 до скорочення чисельності штату працювала саме на посаді менеджера систем якості у відділі контролю якості ТОВ «Барлінек Інвест» (а/с 8, 42).

Перед звільненням вона була належно попереджена та при цьому їй була запропонована інша робота, що відповідає нормі ст. 49-2 КЗпП України.

При цьому, судом були досліджені обставини, щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, визначені ст. 42 КЗпП України, а також щодо заборони звільнення жінок, які мають дітей, визначеної ч.3 ст. 184 та ч.6 ст.179 КЗпП України.

І колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що відповідач не порушив вказаних правових норм при звільненні позивачки.

Твердження апелянта, що судом не надано правової оцінки діям відповідача стосовно дотримання ним вимог ч.ч.2,3 ст. 42 КЗпП України щодо переважного права залишення на роботі позивача, не відповідає дійсності. Так, суд у своєму рішенні звернув увагу і на переважне право залишення на роботі при скороченні чисельності штату працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, визначене ч.1 ст. 42 КЗпП України і на переваги, визначені ч.2 ст 42 КЗпП України та вказав, при цьому, що оскільки у відділі контролю якості відповідача скорочувалась лише посада менеджера систем якості, яку займала саме позивачка, рівень кваліфікації та її сімейний стан і стаж роботи, не мали значення, з чим погоджується і колегія суддів.

Щодо перестановки працівників у інших підрозділах працівників для забезпечення позивачки кваліфікованою роботою при скороченні її посади, то таке тлумачення забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників, суперечить нормам трудового законодавства, зокрема, тій же ст. 49-2 КЗпП України, та веде до порушення прав інших працівників, тому колегія суддів не бере його до уваги.

Щодо обґрунтування незаконності рішення суду з підстав, що наказ про звільнення підписаний не Генеральним директором ТОВ «Барлінек Інвест», а іншою особою, то воно теж не спростовує рішення суду, виходячи з на ступного.

Як видно з оскаржуваного Наказу № З/К-0001036 від 17.08.2015 року, він є наказом Генерального директора ОСОБА_5, що відповідає посадовим обов`язкам Генерального директора Товариства, визначеним п. 10.17 Статуту ТОВ «Барлінек Інвест» (а/с 137-147), отже він відповідає його волі. Щодо підпису даного Наказу, то таке право дійсно надане Генеральним директором наказом № 209-п від 04.06.2015 року іншим посадовим особам Товариства, як про це вказав суд у своєму рішенні.

Отже, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду, воно ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л ил а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча суддя: В.С. Марчук

Судді: М.В. Матківська

Т.М. Шемета