УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Друга сумська нотаріальна контора, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про розподіл нажитого під час шлюбу майна та вселення,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив:

- визнати за ним право власності, як спільне майно подружжя, на 1/2 частини 51/400 домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Суми, та на наступні речі: два холодильника «Донбас» вартістю 1 000 грн та «Днепр» вартістю 700 грн; газову плиту «Наташа» вартістю 1 500 грн та газову плиту «Електа» вартістю 700 грн; пилосос «Буран» вартістю 400 грн; посуд: 3 сервізи чайно- кавові загальною вартістю 300 грн; каструлі, сковорідки вартістю 500 грн; електропраску вартістю 300 грн; пральну машину «Рига» вартістю 200 грн; столи 2 шт. вартістю 200 грн;

- визнати право власності на його особисті речі: чоботи гумові 46 розміру; фаянсове блюдо діаметром приблизно 50 см.; столярний та слюсарний інструмент: ножівки по дереву - 2 шт. по металу - 1 шт.; броньований руберойд - 1 рулон; подовжувачі - 3 шт.: 5 м, 10 м та 15 м.;

- вселити його у вищевказаний будинок.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він та ОСОБА_9 перебували в шлюбі з 21 серпня 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, під час якого 29 жовтня 1998 року придбали 51/100 частини вказаного вище будинку; інші 49/100 частин будинку належать ОСОБА_8

ОСОБА_4 вказав, що покупцями у договорі купівлі-продажу були зазначені його дружина та троє її дітей від першого шлюбу (кожний - на 51/400 частини будинку), проте 51/400 частини будинку, яка за договором оформлена на його дружину, є спільним майном подружжя, на яке він має право у розмірі 1/2 частини.

При цьому зазначив, що придбана ними частина будинку потребувала реконструкції та дообладнання, які були здійснені за їхні з спільні кошти, а саме: підведення фундаменту під будинок довжиною 10 м та висотою 1 м, вартістю 6 314 грн; монтаж вхідних металевих дверей вартістю 2 000 грн, монтаж вартістю 200 грн; встановлення пластикових вікон та москітних сіток на вікна всього 3 шт., вартістю 320 грн; обладнання хвіртки металевої з установкою та бетонуванням вартістю 2 500 грн.

Крім того зазначив, що в будинку, до якого його не впускає відповідач, знаходяться його власні речі, які йому були подаровані, або придбані для нього.

Посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року його дружина ОСОБА_9 померла, а за її життя вони не здійснили поділу придбаної частини вказаного домоволодіння, відповідач перешкоджає йому в користуванні власністю і не дозволяє мешкати в будинку, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини майна, нажитого під час шлюбу з ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме на Ѕ частини холодильників «Донбас» та «Днепр», газової плити «Наташа», газової плити «Електа», пилососу «Буран», електропраски, пральної машини «Рига», двох столів, вхідних металевих дверей в будинок АДРЕСА_1 в м. Суми, металевої калитки у двір за вказаною адресою.

В іншій частині позову відмовлено за необгрунтованістю.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 18 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 вересня 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про вселення та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Вселено ОСОБА_4 в будинок АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду першої інтонації залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду відносно відмови у задоволенні позову про визнання за ним Ѕ частини від 51/400 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та направити справу на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Рішення апеляційного суду від 18 листопада 2015 року оскаржується в частині вирішення питання про визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частини від 51/400 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а тому в іншій частині судом касаційної інстанції не переглядається.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із недоведеності позивачем заявлених вимог, оскільки 51/400 частини спірного будинку придбавалась не за спільні кошти подружжя, а за кошти, отримані від продажу кооперативної квартири, належної ОСОБА_9 та її першому чоловікові, дійшовши висновку про безпідставність вимог про визнання права власності на частину будинку та вселення; при цьому відмовляючи у задоволенні позову про визнання права власності на особисті речі, суд мотивував свої висновки тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження місця знаходження цього спірного майна та на підтвердження існування спору з приводу зазначених речей, оскільки відповідач таке право позивача не оспорював.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про вселення та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову в цій частині, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), погодився з висновком місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частини 51/400 частини спірного будинку; правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, дійшовши обґрунтованого висновку про підтвердження матеріалами справи тієї обставини, що джерелом придбання спірної частини будинку були кошти, отримані від реалізації належної ОСОБА_9 та її колишньому чоловікові ОСОБА_10 кооперативної квартири, при цьому правильно мотивував свої висновки тим, що позивач знав про оформлення договору купівлі-продажу частини будинку на його дружину та трьох дітей, але протягом тривалого часу, а саме з 1998 року не оспорював свого права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції в цій частині щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

В.А.Нагорняк