Справа № 461/7333/15 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/1717/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1; Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_8, про визнання права власності в порядку спадкування та виділення майна в натурі,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 грудня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_2

Ухвалено визнати за ОСОБА_2, право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 ідеальну частину жилого цегляного будинку, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 36 яке належало ОСОБА_9, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого старшим державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_10 14 травня 1996 року за реєстровим №2-2388.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення оскаржиа ОСОБА_2 Апелянт вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зазначає, що її чоловік, ОСОБА_9, був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що її чоловік склав заповіт, згідно якого розпорядився своїм майном, в тому числі належну йому 1/4 ідеальну частину згаданого житлового будинку, він заповів їй. Стверджує, що зверталася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса, після чого їй стало відомо про те, що отримати спадщину вона не може, оскільки в неї існують певні труднощі у прийняття спадщини і нотаріус надав їй письмову відмову у оформленні спадкових прав.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Встановлено, що ОСОБА_9 помер 17 грудня 2012 року. На час смерті він був зареєстрований та проживав за адресою: Львів, вул. Митрополита Андрея, 36/4. Спадкодавець склав заповіт в користь позивача на все належне йому на час смерті майно, в тому числі і 1/4 частину спірного будинку. Позивач звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, про що заведено спадкову справу № 4/2013, але в оформленні спадщини в частині спірного будинку їй відмовлено.

З матеріалів справи, а саме з рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 грудня 2010 року, вбачається, що ОСОБА_9 виділено в натурі 1/4 ідеальної частини житлового будинку та приміщення 6-1 площею 20,5 кв.м. В подальшому вказане рішення суду було скасовано та по справі прийнято рішення від 7 жовтня 2013 року про залишення заяви без розгляду.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_9 є власником 1/4 ідеальної частини жилого цегляного будинку, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 36.

Вказаний будинок складається з підвалу, першого та другого поверхів, загальною площею 251,6 м.кв., житловою 187,1 м.кв., допоміжною 64,5 м.кв.

На підставі ст. 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками пре порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Ст. 364 ЦК України вказує, що, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Стаття 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)..

Ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Суд прийшов до вірного висновку про визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 ідеальної частини жилого цегляного будинку, що знаходиться за адресою місто Львів, вул. Митрополита Андрея, 36, яке належало спадкодавцю ОСОБА_9 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позивач звернулася з вимогою про виділ їй у власність в натурі ? частини будинку з врахуванням приміщень, які не були виділені спадкодавцеві. З цього приводу немає узгодженості між співвласниками будинку. В обюгрунтування своїх позовних вимог вона посилається на рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 грудня 2010 року, яке не набрало чинності і скасоване в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Визнані сторонами обставини доказуванню не підлягають (ст.ст. 10, 60 ЦПК України).

За приписами ст. 10 ЦПК України суд вживав заходів для сприяння всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обовязки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема.

Позивачем не надано доказів про можливість виділу частки майна, яке є у спільній частковій власності.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення Галицького районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді