Справа № 454/1674/16 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/6698/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.

з участю прокурора Панькевича Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В.В.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Прокуратури Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ФГ «Бурка В.В.». В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що в позовній заяві чітко надано докази підтвердження факту заподіяння моральних страждань відповідачем, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, які моральні страждання були спричинені, в якій грошовій сумі та з чого це випливає. Посилається на порушення судом норм Конституції України, Цивільного кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України. Вважає, що суд, безпідставно відмовивши в задоволенні позову, порушив права фермерського господарства гарантовані ст. 56 Конституції України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Панькевича Р.В. про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у червні 2016 року ФГ «Бурка В.В.» звернулося із вищевказаним позовом та просило стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України в його користь 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями прокуратури.

Із заяви представника ФГ «Бурка В.В.» - Бурки В.В. за вих. №113 від 07.03.2015 року вбачається, що останній звернувся до Генерального прокурора України та просив вирішити питання про порушення кримінальної справи за ст.382 КК України щодо начальника державної казначейської служби України у Сокальському районі Львівської області Ковалик С.О., яка не виконала постанови Львівського апеляційного адміністративного суду (а.с. 7-8).

З листа від 20.03.2015 року вбачається, що Генеральною прокуратурою України повідомлено представника фермерського господарства «Бурка В.В.» про те, що його заява надіслана для розгляду в Прокуратуру Львівської області (а.с. 9).

З листа від 30.03.2015 року видно, що Прокуратурою Львівської області повідомлено представника фермерського господарства «Бурка В.В.» про те, що його заява надіслана для розгляду в Прокуратуру Сокальського району (а.с. 10).

Листом Прокуратури Сокальського району від 01.04.2015 року повідомлено представника фермерського господарства «Бурка В.В.» про те, що його заява надіслана для розгляду в Сокальський РВ ГУ МВСУ у Львівській області (а.с. 11).

Згідно з повідомленням Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 20.04.2015 року працівниками сектора ДСБЕЗ Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області проводилась перевірка, в результаті якої в діях начальника управління державної казначейської служби України у Сокальському районі Львівської області Ковалик С.О. порушень вказаних в зверненні адміністративного чи кримінального характеру не виявлено (а.с. 12).

Одночасно Бурці В.В. повідомлено, що згідно вимог ст.ст.303-307 КПК України він має право звернутись до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статті 56, і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК).

У відповідності до ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації. А визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до положень ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальну справу закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі дізнання, попереднього (досудового) слідства або судового розгляду шляхом само обмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Разом з тим, згідно п.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 2 ст.214 КПК України тільки з моменту внесення відомостей до ЄРДР розпочинається досудове розслідування.

Згідно п.4 даної статті відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов'язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Право на оскарження дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на досудовому слідстві регламентовано ст.303 КПК України.

Згідно п.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

А відтак, оскільки позивачем не доведено завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, та вини відповідача в заподіянні такої шкоди, суд правильно відмовив у задоволенні вимог позивачу.

Посилання в апеляційній скарзі на ст.ст.8, 22, 40, 55, 56, 124 Конституції України є безпідставним, так як позивачем не подано доказів про оскарження дій слідчого чи прокурора в порядку, визначеному ст. 303 КПК України.

Також безпідставним є твердження про необхідність застосування до спірних правовідносин, крім загальних норм, ст.1176 ЦК України, так як така на ці правовідносини не поширюється з огляду на спеціальний порядок відшкодування шкоди, визначений Законом України «Про порядоквідшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, дано правильну оцінку доказам, та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову з підстав, наведених в позовній заяві (а.с.2-6), що відповідає положенням закону.

В зв»язку з викладеним, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.