Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ
Справа № 711/2696/16-ц
Номер провадження2/711/1055/16
Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючий суддя Дунаєв С.О.
при секретарі Нарадько Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,
Відповідачка позовні вимоги не визнала та надала суду письмові заперечення /а.с.31-35/ в обґрунтування яких зазначила, що всі передбачені договором довічного утримання обовязки виконувала і продовжує виконувати належним чином, а тому підстави для розірвання договору відсутні.
Представник позивача адвокат ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги та зауважив, що окрім матеріального забезпечення договором довічного утримання передбачено виконання активних дій з боку відповідачки з догляду за позивачем, що полягає у забезпеченні його харчуванням, пранні речей, прибиранням у будинку та на подвірї, купуванням ліків та інше. Отже щомісячні виплати грошових коштів в розмірі 500грн не забезпечують виконання цих обовязків, а тому просив задовольнити позовні вимоги.
Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що зазначений договір був укладений між сторонами 01.07.2011р.. Ініціатором укладання договору була дружина позивача ОСОБА_4, яка є рідною тіткою чоловіка відповідачки. ОСОБА_4 хворіла онкологічним захворюванням і дуже турбувалася, що у випадку її смерті за позивачем нікому буде доглядати, бо в нього немає близьких родичів. Тож за згодою позивача вони уклали зазначений договір. За час життя дружини позивача відповідачка доглядала за ними обома, бо надавала їм допомогу, піклувалася про хвору дружину позивача, а після іі смерті організувала похорон за власний рахунок. Після смерті дружини позивача вона продовжила доглядати позивача. Догляд здійснює шляхом надання матеріальної допомоги в сумі 500грн на місяць та інших дій, зокрема, щонайменш двічі на тиждень, вона регулярно навіщає позивача та приносить йому їжу, прибирає в хаті, влітку порається на городі,а взимку прибирає сніг на подвірї, ремонтувала гараж. Зазначила, що коли позивач хворів та перебував в лікарні вони з чоловіком навіщали його. На свята її родина запрошує до себе позивача. Зазначила, що поза межами суду в них з позивачем нормальні стосунки, вони спокійно врівноважено спілкуються, чому позивач бажає розірвати договір не розуміє. Просила відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідача адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позову та зазначила, що відповідачка виконує всі покладені на неї договором обовязки, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
На підтвердження обставин справи судом досліджені письмові докази, фотографії, та пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
01.07.2011р. між сторонами був укладений договір довічного утримання (а.с.3-4), посвідчений державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори, на наступних умовах:
✓відповідачка зобовязується довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати його харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, а вразі смерті поховати. Дружина позивача ОСОБА_4 має право довічного проживання та користування цією частиною житлового будинку,а вразі її смерті відповідачка зобовязана поховати її, п.3 Договору;
✓частина житлового будинку залишається в довічному користуванні позивача, п.4 Договору;
✓щомісячно вартість матеріального забезпечення (харчування, догляд, необхідна допомога) визначена сторонами в розмірі 500грн, п.5 Договору;
✓договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмові від добровільного розірвання однією із сторін в судовому порядку, п.12 Договору.
На виконання умов договору відповідачка щомісячно надає позивачу матеріальну допомогу в розмірі 500грн, що підтверджується відповідними квитанціями /а.с.45-51/.
Дружина позивача ОСОБА_4 померла 22.12.2011р. /а.с.36/. Після її смерті відповідачка організувала її похорон за власний рахунок, що визнається сторонами, а тому відповідно до ч.1 ст.61 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) не підлягає доказуванню. Сукупний розмір витрат, повязаних з похованням ОСОБА_4, складає 7531,20грн, що підтверджується відповідними товарними чеками та накладними /а.с.37-42/.
Після смерті ОСОБА_4 відповідачка продовжує доглядати позивача. З пояснень свідків судом встановлено, що відповідачка регулярно відвідує позивача з періодичністю один-два рази на тиждень, за винятком випадків, коли вона хворіє і за станом здоров'я не в змозі відвідати позивача, але це буває дуже рідко.
Відповідачка приносить позивачу готову їжу, але позивач не завжди її їси.
Відповідачка допомагає позивачу прибратись по дому та по господарству, що частково підтверджується самим позивачем. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_15, який зазначив, що відповідачка здійснює прибирання у будинку позивача, та свідка ОСОБА_9 (сусід позивача), який зазначив, що в будинку позивача порядок і все чисто. Твердження свідка ОСОБА_8 (сусідка позивача, дружина ОСОБА_9Г.) про те, що в будинку позивача неналежна чистота, суд не сприймає на підтвердження того, що відповідачка не здійснювала прибирання, оскільки такі доводи є оціночними та стосуються окремого випадку, а тому не можуть бути покладені в основу спростування здійснення відповідачкою фактів прибирання.
Також судом достовірно встановлено, що відповідачка допомагає позивачу по господарству на подвірї. Зокрема, влітку порається на городі, а взимку разом з чоловіком допомагала позивачу прибирати сніг. Зазначені обставини не заперечуються позивачем та підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_15 та фотографіями /а.с.66, 67/.
Наприкінці 2011р. за рахунок відповідачки здійснювався ремонт гаражу, що перебуває на подвірї будинку, який є предметом договору. Зазначена обставина також визнається сторонами, підтверджується поясненнями свідків та квитанцією про оплату будівельних матеріалів /а.с.44/.
Разом з тим, на теперішній час позивач не бажає продовження дії строку договору довічного утримання, оскільки не задоволений діями відповідачки, а тому звернувся до суду з позовом і просить розірвати договір довічного утримання.
За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із договірних правовідносин, зокрема з договору про довічне утримання, які регулюються нормами глави 57 Цивільного кодексу України (далі ЦК).
Згідно ст.744 ЦК за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Статтею 749 ЦК передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.
Пунктом 1 ч.1 ст.755 ЦК передбачається, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.
Умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що відповідачка зобовязана утримувати позивача та забезпечувати його харчуванням, доглядом та необхідною допомогою (п.3 Договору). При цьому вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 500грн (п.5 Договору).
З системного аналізу зазначених положень договору в контексті положень ст.749 ЦК вбачається, що відповідачка, укладаючи договір довічного утримання з позивачем, поклала на себе зобовязання, яке складається з матеріальної складової (утримання) та нематеріальної (забезпечення харчуванням, доглядом, необхідної допомоги). При цьому вартісна оцінка матеріальної складової зобовязання визначена сторонами в розмірі 500грн на місяць. Натомість, нематеріальна складова умовами договору чітко не визначена, оскільки зазначено, що до її складу входить забезпечення харчуванням, доглядом та необхідною допомогою.
Як встановлено в судовому засіданні відповідачка повністю виконує матеріальну складову свого зобовязання щодо утримання позивача, оскільки щомісячно сплачує йому по 500грн.
Розглядаючи обставини виконання нематеріальної частини зобовязання відповідачки суд виходить з наступного. Передбачений договором обовязок забезпечення харчуванням відповідачкою виконується, оскільки судом встановлено, що відповідачка готує і приносить їжу позивачу регулярно. Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_15 підтвердили зазначену обставину. Натомість та обставина, що позивач не бажає її їсти, не свідчить про неналежне виконання відповідачкою своїх обовязків.
Суд зауважує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК). Частиною 4 ст.60 ЦПК передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що продукти харчування, якими забезпечує його відповідачка, неналежної якості, а побоювання позивача, що його можуть отруїти з метою прискорення настання його смерті, є припущенням. Отже суд виходить з того, що відповідачка виконує свої обовязки із забезпечення позивача харчуванням.
Стосовно забезпечення доглядом та необхідною допомогою суд зауважує, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка регулярно двічі на тиждень відвідує позивача, періодично прибирає у будинку та на подвірї. Відповідачка зазначала, що робить по господарству все, що просить позивач. Позивач у свою чергу не повідомив суд про випадки, коли він просив відповідачу щось зробити, а вона йому відмовила, натомість зазначив, що навпаки, він не просить її прати, прибирати, готувати. Також судом встановлено, що відповідачка допомагала позивачу з організацією та проведенням ремонту гаражу. З пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не вбачається наявності обставин, які б підтвердили неналежне виконання відповідачкою своїх обовязків з надання допомоги та догляду позивачу, а інших доказів позивачем суду не надано.
Стосовно пояснень представника позивача щодо необхідності за договорами довічного утримання наявності такої складової як, гарне ставлення та доброзичливі відносини між сторонами договору, суд зауважує, що закон не вимагає наявності цих обставин, а тому вони не можуть бути підставою для розірвання договору довічного утримання, хоча беззаперечно це має значення і береться до уваги судом з урахуванням засад справедливості і розумності.
Варто зауважити, що цивільні правовідносини регулюються, зокрема, на засадах свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності. Статтею 627 ЦК передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК передбачається, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Отже укладаючи договір довічного утримання 01.07.2011р. сторони визначили його умови, придбали права та обовязки, і на теперішній час кожна із сторін має права на захист своїх інтереси, повязаного з наслідками укладання такого договору. Розірвання ж такого договору, в контексті положень ст.651, 755 ЦК за ініціативою відчужувача (позивач) можливе лише у разі неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.
Проте, оцінюючи встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що відповідачка належним чином виконує покладені на неї договором довічного утримання обовязки, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідач не надала суду підтвердження понесених нею судових витрат та не заявляла клопотання про їх відшкодування, то судові витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодекс України, суд
У задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: ОСОБА_16