АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6044/16 Справа № 180/1869/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тананайська Ю. А. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Макарова М.О., Посунся Н.Є.,

при секретарі Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки в зв'язку з несвоєчасною сплатою аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, зобов'язано Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції включити 1/4 частини від виграшу у лотерею в розмірі 61928,38 грн. до заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 за виконавчим листом №2-1089/11, виданим Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 19 січня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач після отримання ухвали касаційного суду від 24 грудня 2014 року у добровільному порядку заборгованість за аліментами в розмірі 61928,38 грн. не сплатив. Тому 03 лютого 2015 року позивач звернулася до Жовтневого відділу ДВС із заявою про включення зазначеної суми до заборгованості за аліментами ОСОБА_2 Протягом квітня - червня 2015 року з пенсії відповідача утримано на її користь 4915,76 грн. 22 липня 2015 року ОСОБА_2 сплатив 57000,00 грн., тобто повністю погасив заборгованість за аліментами. Посилаючись на ч. 1 ст. 196 СК України, позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути неустойку у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01 лютого 2015 року по 21 червня 2015 року, що становить 90655,00 грн. 91 коп. Тому, враховуючи принцип розумності та справедливості, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 60000,00 грн. неустойки за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01 лютого 2015 року по 22 червня 2015 року.

Справа розглядалась судаминеодноразово, останнім рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення аліментних зобов'язань у розмірі 20000,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 200,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що в провадженні Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1089/11, виданого Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 19 січня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною 18-річного віку, починаючи з 21 вересня 2011 року (а. с. 27).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року визнано незаконною відмову начальника Жовтневого відділу ДВС щодо невключення виграшу ОСОБА_2 у лотерею в розмірі 61928,38 грн. до заборгованості зі сплати аліментів та зобов'язано Жовтневий відділ ДВС включити 1/4 частини виграшу в лотерею в розмірі 61928,38 грн. до заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року скасовано, а вищевказане рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року залишено в силі (а.с.32-33).

Копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року отримана відділом ДВС 29 січня 2015 року (а.с.56).

03 лютого 2015 року позивачем особисто направлено до Жовтневого відділу ДВС ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року із заявою про включення 1/4 частини виграшу в лотерею в розмірі 61928,38 грн. до заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 (а. с. 29).

02 березня 2015 року державним виконавцем Жовтневого відділу ДВС направлений лист до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з проханням врахувати суму заборгованості, яку повинен сплатити боржник, у розмірі 1/4 частини виграшу в лотерею, що становить 61928,38 грн. Утримання з пенсії ОСОБА_2 проводилися ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01 квітня 2015 року. За період з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2015 року утримано 4 915,76 коп.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу ДВС від 16 березня 2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2, із забороною здійснювати його відчуження (а. с. 13).

За дорученням Жовтневого відділу ДВС державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції 17 квітня 2015 року описане майно ОСОБА_2, а саме: нежитлову будівлю - цех безалкогольних напоїв по АДРЕСА_1 1/2 частини гаражу АДРЕСА_2

22 червня 2015 року відповідачем сплачено ОСОБА_3 57000,00 грн. - залишок заборгованості за аліментами за рішенням суду про стягнення 1/4 частини з виграшу у лотерею, відповідно до квитанції № 93380980 від 22.06.2015 року (а. с. 42).

Того ж дня відповідачем направлено до Жовтневого відділу ДВС копію квитанції про сплату, а 30 червня 2015 року ОСОБА_3 повідомила орган державної виконавчої служби про погашення заборгованості боржником у повному обсязі.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Частиною 4 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієїособи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що виграш у лотерею в сумі 247713,50 грн. було переведено 22.12.2011 року відповідачу ОСОБА_2 (даний факт встановлено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року) і відповідач розпорядився зазначеною сумою на власний розсуд, не передавши при цьому 1/4 частину виграної суми на сплату аліментів на користь позивачки, - місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність поважних причин формування заборгованості відповідача перед позивачкою зі сплати аліментів.

Твердження апелянта про необізнаність, на час отримання виграшу, щодо необхідності відраховування 1/4 частини виграної сими на сплату аліментів - не звільняють відповідача від обов»язку вчасно сплачувати аліменти у необхідному розмірі та не спростовують наведеного вище висновку суду про відсутність поважних причин утворення заборгованості.

Посилання відповідача на те, що стягнення аліментів проводиться виконавчою службою, а тому вина апелянта у несплаті аліментів відсутня, не знаходить свого підтвердження, адже боржник сам вправі погасити свою заборгованість частинами або повністю, що ОСОБА_2 і зробив, перерахувавши у відділенні банку на рахунок позивачки 57000,00 грн. відповідно до квитанції №93380980 від 22.06.2015 року (а.с.42).

Місцевим судом правильно встановлено, що за період з 01.02.2015 року по 21.06.2015 року (визначений у позовній заяві) розмір неустойки складає 90655,91 грн., відповідно до наявного на а.с. 3 розрахунку.

Однак, приймаючи до уваги складне матеріальне положення відповідача, незадовільний стан його здоров»я, а також те, що заборгованість зі сплати аліментів погашена; виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, -місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення відповідача на користь позивачки неустойки у розмірі 20000,00 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді