Справа № 404/3516/16-ц
Номер провадження 2/404/2280/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі :

головуючої судді - Панфілової А.В.

при секретарі - Мосійчук А. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі- продажу будинку дійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 16 травня 1978 року, згідно якого будинок АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3, який посвідчено у Виконавчому комітеті Новенської селищної ради народних депутатів Кіровського району, зареєстрований 16 червня 1978 року у Кіровоградському міжміському бюро технічної інвентаризації Кіровоградського обласного відділу комунального господарства.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер, чоловік ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщини, до складу якого входить будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_1, є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3 У зв'язку з цим звернулася до Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вище зазначений будинок. Однак отримала відмову.

У Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 червня 2016року № 967/02-31 було роз'яснено, що відповідно до п. 4.15 глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Статтею 47 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, передбачено, що для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства.

Для оформлення спадщини на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2, спадкоємцем на даний договір купівлі-продажу від 16.05.1978 року, згідно якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив будинок, що знаходиться: АДРЕСА_1. Договір містить підписи продавця, покупця, підпис секретаря Новенської селищної ради та печатку виконавчого комітету Новенської селищної ради народних депутатів Кіровського району м. Кіровограда.

Проте, згідно ст. З, ст. 14 Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 25.12.1974 року, виконавчі комітети міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих вчиняли нотаріальні у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, керуючись Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затв. Наказом Міністра юстиції УРСР 19.01.1976 року № 1/5, п. 18 якої передбачав, що нотаріальне посвідчення угод, здійснюється шляхом вчинення посвідчувального напису на документі.

Тоді як, згідно п. 5 рішення виконавчого комітету Кіровоградської обласної ради народних депутатів від 13 грудня 1977 року № 564 Новенська селищна рада Кіровоградського району передана в підпорядкування Кіровській районній Раді народних депутатів м. Кіровограда. Таким чином, Новенська селищна рада була підпорядкована та територіально віднесена до Кіровського району міста Кіровограда, де нотаріальні дії вчинювали державні нотаріальні контори.

Статтею 227 Цивільного кодексу України 1963 року, який був чинний на момент укладання договору, встановлено, що договір купівлі-продажу житлових будинків повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 ЦК УРСР 1963 року).

Тому наданий для оформлення спадщини договір купівлі-продажу від 16.05.1978 року не відповідає вимогам законодавства, що діяло на час його укладання. Тобто, зазначений договір не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 (форма договору купівлі-продажу жилого будинку) Цивільного кодексу УРСР, чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства, а тому просить задовільнити позов повністю.

До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с.26 ).

Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 20,25), поважні причини неявки суду не повідомлено.

Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач

згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Судом встановлено наступні факти.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3 .. Після його смерті відкрилась спадщини, до складу якого входить будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_1, є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3 та звернулася до Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вище зазначений будинок.

У Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 червня 2016року № 967/02-31 було роз'яснено, що відповідно до п. 4.15 глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Статтею 47 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, передбачено, що для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства.

Для оформлення спадщини на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2, спадкоємцем наданий договір купівлі-продажу від 16.05.1978 року, згідно якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив будинок, що знаходиться: АДРЕСА_1. Договір містить підписи продавця, покупця, підпис секретаря Новенської селищної ради та печатку виконавчого комітету Новенської селищної ради народних депутатів Кіровського району м. Кіровограда.

Проте, згідно ст. 3, 14 Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 25.12.1974 року, виконавчі комітети міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих вчиняли нотаріальні у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, керуючись Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затв. Наказом Міністра юстиції УРСР 19.01.1976 року № 1/5, п. 18 якої передбачав, що нотаріальне посвідчення угод, здійснюється шляхом вчинення посвідчувального напису на документі.

Тоді як, згідно п. 5 рішення виконавчого комітету Кіровоградської обласної ради народних депутатів від 13 грудня 1977 року № 564 Новенська селищна рада Кіровоградського району передана в підпорядкування Кіровській районній Раді народних депутатів м. Кіровограда. Таким чином, Новенська селищна рада була підпорядкована та територіально віднесена до Кіровського району міста Кіровограда, де нотаріальні дії вчинювали державні нотаріальні контори.

Статтею 227 Цивільного кодексу України 1963 року, який був чинний на момент укладання договору, встановлено, що договір купівлі-продажу житлових будинків повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 ЦК УРСР 1963 року).

Тому наданий для оформлення спадщини договір купівлі-продажу від 16.05.1978 року не відповідає вимогам законодавства, що діяло на час його укладання. Тобто, зазначений договір не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 (форма договору купівлі-продажу жилого будинку) Цивільного кодексу УРСР, чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. З ст. 47 ЗУ «Про нотаріат» та п. 1 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства.

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частина друга ст. 1220 ЦК України передбачає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки договір купівлі-продажу від 16 травня 1978 року, який був укладений та посвідчений у Новенській селищній раді, будинок АДРЕСА_1, перейшов у власність ОСОБА_3.

Вказана квартира належала та належить ОСОБА_3 вже протягом 38 років, його право власності ніким не оспорювалось.

На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Згідно ст. 4 ЦК УРСР (тут та надалі у всіх випадках вживання в редакції від 18.07.1963 року, чинній на момент набуття права власності) цивільні права та обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР та Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 41 ЦК УРСР передбачено, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві Л здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання Доставки.

Згідно ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу жилого будинку, згідно ст. 227 цього Кодексу, повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІУ (із змінами) права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов 'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втрата чинності 13 грудня 1995 року) реєстрація будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадилась бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Згідно з пунктами 31-33 даної Інструкції, після проведення первинної реєстрації будинків та домоволодінь, бюро технічної інвентаризації повинно вести реєстрацію всіх змін в правовому стані будинків або домоволодінь. Послідуюча реєстрація переходу права власності від одних громадян до других провадиться на підставі документів, оформлених у встановленому законом порядку. Бюро технічної інвентаризації на документах, пред'явлених до реєстрації, які свідчать про перехід права власності на будинок або домоволодіння, проставляє реєстраційний напис за встановленою формою без складання висновку про реєстрацію.

Даний договір купівлі-продажу від 16.05.1978 року був зареєстрований у Кіровоградському міжміському бюро технічної інвентаризації Кіровоградського обласного відділу комунального господарства 16 червня 1978року.

Відповідно до пункту 18 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (додаток 1 до Інструкції від 31 січня 1966 року) до документів вказаної категорії віднесені нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Оскільки договір купівлі-продажу від 16.05.1978 року був зареєстрований 16.06.1978 року в Кіровоградському міжміському бюро технічної інвентаризації Кіровоградського обласного відділу комунального господарства, суд вважає, що право власності на вищевказаний будинок належить ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. З ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який піддягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Зазначена позиція висловлена в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року (із змінами від 25.12.1992, 25.05.1998 року) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Відповідно до ст. 657 ЦК України та ст. 227 ЦК України ( в редакції 1963 року) договір купівлі - продажу майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України ( в ред. 2003 року), ч. 2 ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Таким чином, позов є обґрунтованим та доведеним і підлягає задоволенню повністю.

Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 551,20 грн. сплаченого судового збору .

Керуючись ст. ст.,4, 41, 47 128, 224, 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року (із змінами від 25.12.1992, 25.05.1998 року), ст. ст. 11, 88, 212-218, 224-228 ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі- продажу будинку дійсним, задовольнити повністю .

Визнати договір купівлі-продажу від 16 травня 1978 року, згідно якого будинок АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3, який посвідчено у Виконавчому комітеті Новенської селищної ради народних депутатів Кіровського району, зареєстрований 16 червня 1978 року у Кіровоградському міжміському бюро технічної інвентаризації Кіровоградського обласного відділу комунального господарства - дійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 -551,20 грн. судового збору .

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення .

Відповідач має право звернутися з заявою до суду про скасування заочного рішення на протязі 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда