Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2103/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю: секретаря Біди О.Д., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження,

встановив:

12.10.2015 ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського районного суду Миколаївської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Орлівка Теплицького району Вінницької області, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с. Кринички Миколаївського району Миколаївської області, а також про внесення змін до актового запису про народження № 16 від 20.06.1988, зареєстрованого Криничанською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області, виключивши відомості про батька - ОСОБА_2 та включити відомості про батька дитини - ОСОБА_2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, у позовній заяві посилається на те, що у 1987-1988 роках її мати ОСОБА_4 перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем ОСОБА_2, але не перебувала в шлюбі з ним; відповідач є її рідним батьком; оскільки на час народження позивача ОСОБА_1 її мати ОСОБА_4 не була у шлюбі і не було подано спільної заяви від матері та батька, в свідоцтві про народження батьком зі слів матері був записаний - "ОСОБА_2". Також у заяві позивач ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач певний час вів спільне господарство з її матір'ю, після народження дитини надавав кошти на її утримання, спілкувався з нею, цікавився життям та навчанням дитини, а також піклувався про її виховання.

У судовому засіданні позивач позов підтримала і підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Позивач ОСОБА_1 пояснила, що їй було відомо від матері ОСОБА_4, що ОСОБА_2 є її батьком. Також позивач ОСОБА_1 пояснила, що коли не стало її матері ОСОБА_4, її батько ОСОБА_2 звернувся до її старшої сестри і запропонував оформити батьківство і жити з ним разом, але ж сестра не погодилась. Позивач ОСОБА_1 зазначила, про те, що всім з її близького оточення відомо, що ОСОБА_2 є її батьком. Також позивач ОСОБА_1 підтвердила, що на даний час вони із ОСОБА_2 підтримують стосунки і обидва бажають юридично оформити свої родинні відносини, які також мають для них юридичні наслідки.

Відповідач у судовому засіданні 24.11.2015 позов визнав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини, повідомив, що дійсно у 1987 - 1988 роках деякий час проживав з ОСОБА_4 у її будинку, і у них народилася дочка - ОСОБА_1, в подальшому вони припинили стосунки.

Також 24.11.2015 відповідач звернувся до суду із заявою, у якій просив подальший розгляд справи проводити за його відсутності. При цьому зазначив, що позов визнає у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов такого.

Відповідно до Свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 20 червня 1988 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у с. Кринички, Миколаївського району, Миколаївської області, народилася ОСОБА_1. У свідоцтві про народження батьком дитини записаний ОСОБА_2, а матір'ю - ОСОБА_4 (а. с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_4, свідоцтво про смерть НОМЕР_2 (а. с. 6).

05 липня 2014 року позивач ОСОБА_1 змінила прізвище, у зв'язку із укладенням шлюбу, на ОСОБА_1 (а. с. 7).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України відомості про батька ОСОБА_1 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а. с. 8).

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_6, рідної сестри позивача, з 1986 року по 1988 рік ОСОБА_4 перебувала в цивільному шлюбі із ОСОБА_2, вони вели спільне господарство, після народження в них дочки ОСОБА_1 вирішили жити окремо і роз'їхались, при цьому відповідач відвідував дитину, допомагав матеріально, іноді робив подарунки. Після смерті ОСОБА_4 у 1996 році, відповідач пропонував оформити батьківство і забрати дочку ОСОБА_1 до себе.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_7, близької подруги матері позивача, приблизно у 1987 - 1988 роках ОСОБА_4 та ОСОБА_2 деякий час проживали разом, вели спільне господарство, в них народилася дочка ОСОБА_1, в подальшому вони розійшлися. Про те, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1, свідку відомо як від ОСОБА_4, так і від ОСОБА_2. Також свідок ОСОБА_7 пояснила, що, після смерті матері ОСОБА_1 залишилась з сестрою. У даний час позивач та відповідач підтримують стосунки.

Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України (далі - СК України) права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 та 128 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька може визначатися за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримає та виховує дитину, а так само дитиною, яка досягла повноліття.

Водночас, у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Зокрема, відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю (далі - КпШС) походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання відповідачем позову у судовому засіданні не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Сторонами по справі визнається той факт, що відповідач ОСОБА_2 є батьком - ОСОБА_1. Отже в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України зазначена обставина не підлягає доказуванню.

У судовому засіданні встановлено, що до народження позивача ОСОБА_1 її матір ОСОБА_4 спільно проживала та вела спільне господарство із відповідачем ОСОБА_2; після народження дитини ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 разом не проживали, при цьому відповідач ОСОБА_2 надавав кошти на утримання дитини ОСОБА_1, спілкувався з нею, цікавився життям та навчанням дитини, а також піклувався про її виховання; після смерті ОСОБА_4 відповідач пропонував оформити батьківство і забрати дитину до себе.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, підлягають задоволенню.

Що ж стосується позовних вимог про внесення змін до актового запису про народження, а саме: виключення відомостей про батька ОСОБА_2 та включення відомостей про батька ОСОБА_2, то у їх задоволенні слід відмовити, оскільки відповідно до п. 2.1. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, заява про визнання батьківства, яка є підставою для внесення змін, може бути подана до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про народження або за місцем постановлення рішення суду про визнання батьківства.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Орлівка Теплицького району Вінницької області, батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, уродженки с. Кринички Миколаївського району Миколаївської області.

В решті позовних вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Н. О. Шаронова

16.03.2016