30.05.2016 Єдиний унікальний № 371/141/16-ц
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2/371/ 153 /16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Харченко І.С.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи Білої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, відділ у справах сім'ї та молоді Миронівської районної державної адміністрації Київської області, про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

До Миронівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом звернулася позивач.

Позовні вимоги обґрунтувала тими обставинами, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1. Даним будинком для проживання користувалися відповідачі. З квітня 2012 року відповідачі в будинку не проживають, проте залишаються зареєстрованими в ньому. Просила визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування будинком АДРЕСА_1, який належить їй на праві приватної власності, у зв'язку з їх відсутністю за місцем реєстрації понад один рік.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В обґрунтування заявлених вимог послалася на обставини, викладені в поданій до суду заяві.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, клопотання про розгляд справи за їх відсутності не надали, про час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом надсилання повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, а також через оголошення у пресі у офіційному печатному органі газети «Урядовий кур'єр».

Представник третьої особи відділу в справах сім'ї та молоді Миронівської районної державної адміністрації Київської області Біла Ю.П. заперечила проти задоволення позову з підстав порушення права малолітньої на житло.

Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи відповідачів, не є перешкодою для розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку під АДРЕСА_1.

Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу від 29 листопада 1990 року, посвідченого секретарем виконкому Центральненської сільської ради народних депутатів Яковенко О.В., зареєстрованого у реєстрі за № 11. (а.с. 7-8).

У вищевказаному будинку за ініціативи позивача зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Вказані обставини зазначені позивачем та підтверджені довідкою Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області № 02/33-1316 від 08 грудня 2015 року.

Із актів обстеження житлово-побутових умов позивача від 03 березня 2015 року, 13 квітня 2015 року, 07 травня 2015 року, 11 червня 2015 року, 11 липня 2015 року, 02 серпня 2015 року, 02 вересня 2015 року, 02 жовтня 2015 року, 22 листопада 2015 року, 02 грудня 2015 року, 12 січня 2016 року, 02 лютого 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у будинку під номером АДРЕСА_1 не проживають, їх особистих речей у будинку не виявлено (а.с. 15-26).

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб.

Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК УРСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення осіб у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Встановлено, що у квітні 2012 року відповідачі залишили своє місце проживання та не з'являвся в будинку до даного часу, тобто строком понад рік.

Даний факт підтверджується письмовими матеріалами справи та поясненнями позивача.

Таким чином судом встановлено, що відповідачі понад рік (з квітня 2012 по час розгляду справи 30.05.2016) відсутні без поважних причин за місцем своєї реєстрації в будинку АДРЕСА_1.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідачі, які без поважних причин були відсутні понад рік у житловому приміщенні за вказаною адресою втратили право на користування будинком, а тому у позивача, як власника будинку, виникло право звернення до суду про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право на користування будинком АДРЕСА_1. Цим правом позивач правомірно скористалася у спосіб, передбачений ст. 405 ЦК України, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 1102 гривні 40 копійок, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями № 11 та № 32 від 15.02.2016 та 02.03.2016.

Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на її користь.

На підставі ст. ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57- 60, 64, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

3.Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

4.Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судові витрати в розмірі 1102 гривні 40 копійок.

5.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

6.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис А.С. Поліщук

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук