Провадження № 2/344/2102/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

з участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на пердмет спору - ОСОБА_5, про визнання права власності та зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_4, ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на пердмет спору - ОСОБА_5, про визнання права власності та зняття арешту з майна.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач 1 позов визнав, направивши до суду письмову заяву.

Відповідач 2 та третя особа в судове засідання не прибули і про причину своєї неявки суд не повідомили, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.02.2007 року ОСОБА_4 було видано довіреність ОСОБА_5 щодо розпорядження, користування транспортним засобом марки ВАЗ 21093, 2005 р.в., д.н.з.НОМЕР_1, строком дії на 5 років - до 15.02.2012 року, з правом передовіри (а.с.9-10).

13.04.2008 року ОСОБА_5 видав ОСОБА_3 довіреність в порядку передоручення щодо розпорядження, користування транспортним засобом марки ВАЗ 21093, 2005 р.в., д.н.з.НОМЕР_1, строком дії до 15.02.2012 року без права передоручення (а.с.11-12).

Як зясовано судом даний ТЗ не був переєстрований до часу накладення арешту на позивача.

Згідно вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі є обовязковим на суму що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Як слідує зі ст..207 ч.2 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Поняття та види договору регулює ст..626 ЦК України, а саме що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

А за ст..629, 631 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами та набирає чинності з моменту його укладення.

Статтею 655, 656 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Враховуючи це, суд приходить до висновку, що видачу довіреності без укладення договору купівлі-продажу чи проведення належної перереєстрації (в т.ч. за довідкою-рахунком) не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (чинної на час укладення довідки-рахунку) також передбачено письмову форму договору купівлі-продажу автомобіля. А як слідує з п.4, 7, 8 даної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: є в т.ч. довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Форми бланків довідок-рахунків, актів приймання-передачі транспортних засобів підприємств - виробників таких засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, наведено в додатках 1 і 6.

Відповідно до п. 24, 33 цього ж Порядку реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, що належать фізичним особам, здійснюється за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) власника. При цьому в реєстраційних документах зазначається місце реєстрації (проживання) особи, за якою реєструється транспортний засіб.

Перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. При перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться.

Разом з тим, забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту (п.41).

У разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації". Під час зняття з обліку транспортних засобів номерні знаки здаються та видаються номерні знаки для разових поїздок (п.42).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи матеріалів ВП, згідно виконавчого листа, виданого 10.12.2014 року рішенням Івано-Франківського міського суду було стягнуто з ОСОБА_6 на користь стягувача фізичної особи певну суму заборгованості. В звязку з цим, органами ДВС накладено 21.09.2015 року арешт на майно боржника, та оголошено в розшук ТЗ, в т.ч. марки ВАЗ 21093, 2005 р.в., д.н.з.НОМЕР_1.

Ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання субєктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Однак, звертаючись до суду з позовом, позивач не надав доказів підстав для набуття права власності на даний автомобіль. Не зважаючи на те, що він дійсно мав право на розпорядження даним автомобілем, однак не скористався правом завчасно провести дії щодо перереєстрація прав на спірний ТЗ, а тому підстав визнати за ним це право, у судовому порядку відсутні. І як наслідок, вимога про зняття арешту з автомобіля марки марки ВАЗ 21093, 2005 р.в., д.н.з.НОМЕР_1, також не підлягають до задоволення.

Також, визнаючи позов за ст..174 ЦПК України відповідачем1, суд не приймає таке визнання, оскільки як зазначено вище, правових підстав для задоволення позову немає.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.207, 208, 626, 629, 631, 655, 656 ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212- 215 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на пердмет спору - ОСОБА_5, про визнання права власності та зняття арешту з майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 25 березня 2016 року.

Суддя Польська М.В.