АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року ё м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Одинака О.О., Половінкіної Н. Ю.

Секретар Чубрей І.І.

За участю: представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, посилаючись на наступне.

22 серпня 1976 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Подвір'ївської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області, під актовим записом №28. Під час перебування у шлюбі їхній сім'ї за рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів №107/4 від 19.04.1988 року був виданий ордер на заселення кооперативної квартири АДРЕСА_1 який був збудований Житлово-будівельним кооперативом №54.

З липня 1988 року по даний час позивачка з відповідачем зареєстровані у АДРЕСА_1 Зазначала, що пайовий внесок в Житлово - будівельний кооператив №54 за квартиру АДРЕСА_1 18 181 грн., який був повністю сплачений за рахунок коштів подружжя у 1992 році, тому є спільною власністю подружжя. Просила визнати квартиру спільною власністю подружжя та визнати за нею право на ? частину квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 січня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 18 181 (вісімнадцять тисяч сто вісімдесят одна) грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1

________________________________________________________________________________________________

№ 22ц-794/397/16р. Головуючий у 1 інстанції: Семенко О. В.

Категорія : 2/5 Доповідач: Винту Ю.М.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтовність рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Зібраними по справі доказами встановлено, що 22 серпня 1976 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Подвір'ївської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області (актовий запис №28 (а.с.9).

Під час перебування сторін у шлюбі, їхній сім'ї за рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів №107/4 від 19.04.1988 року був виданий ордер на заселення кооперативної квартири АДРЕСА_1 який був збудований Житлово-будівельним кооперативом №54. (а.с. 10-12).

З липня 1988 року по даний час сторони зареєстровані у АДРЕСА_1 (а.с.8,16).

Пайовий внесок в Житлово-будівельний кооператив №54 за квартиру АДРЕСА_1 18 181 грн., який був повністю сплачений за рахунок коштів подружжя у 1992 році. (а.с. 14.20-21).

Пунктом 19 Примірного статуту Житлово-будівельного кооперативу затвердженого Постановою Ради міністрів Української РСР від 30 квітня 1985 року №186 передбачено, що жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу.

Відповідно до п.п. «а» п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 року №9 при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватись ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону України «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і законодавством про шлюб та сім'ю (ст. ст. 22, 24, 28, 29, КпШС України), ураховуючи таке: пай внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Згідно п.6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 року, при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР (діяв на час набуття прав на спірну квартиру) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам.

Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки пайовий внесок в ЖБК №54 за спірну квартиру було повністю сплачено за час подружнього життя сторін та за рахунок їх спільних коштів, квартира АДРЕСА_2 вартістю 18 181 грн. є спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Відповідно до ст.15 ч. 1 Закону України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІ1 «Про власність» (який діяв на момент проведення повної сплати нашим подружжям пайового внеску) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Ст.ст.22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України (діяв на час набуття прав на спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна,' що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 №11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. З ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Придбана сторонами спірна квартира є неподільною річчю, так як її неможливо поділити без втрати її цільового призначення (ст. 183 ЦК України).

Вартість спірної квартири визначена відповідачкою згідно отриманих довідок у житлово-будівельному кооперативі та не була оспорена відповідачем у суді першої інстанції.

Факт не отримання відповідачем свідоцтва про право власності на спірну квартиру не може бути підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки не спростовує те, що квартира є спільною власністю сторін.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131 ЦПК України, відповідачем в суді першої та апеляційної інстанції не наведено доводів на спростування позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст.71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального й процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

Згідно з оригіналом :