У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Буцяка З.І., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сарненського районного суду від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного агентства лісових ресурсів України про визнання незаконним та скасування наказу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду від 18 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу заступника голови Державного агентства лісових ресурсів України № 18-вд від 09 квітня 2015 року про створення комісії для перевірки державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» відмовлено за безпідставністю вимог.Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на помилковість висновку суду про те, що заступник голови Держлісагенства України ОСОБА_4 мав право 09 квітня 2015 року видавати наказ №18-вд про проведення перевірки ДСП «Рівнелісозахист», оскільки розпорядженням Кабінету Міністрів України № 331-р від 08 квітня 2015 року був звільнений із займаної посади за власним бажанням, а відтак здійснення ним будь-яких повноважень, в тому числі і видача наказів, є нелегітимними. Вказує, що місцевий суд не дослідив питання здійснення управлінської діяльності двома субєктами правовідносин: директором ДСЛП «Рівнелісозахист» і Держлісагенством України, та доводить, що особисті питання роботи заступника ДСЛП «Рівнелісозахист» ОСОБА_5В.(невиплата йому премії, скорочення його посади тощо) входить до компетенції директора ДСЛП «Рівнелісозахист», а тому Держлісагенство України не вправі було втручатися в роботу останнього з таких питань, тим самим підмінюючи його діяльність. Вказує, що формальною підставою для незаконного втручання колишнього заступника голови Держлісагенства України ОСОБА_4 у його роботу як керівника ДСЛП «Рівнелісозахист» стали наклепницькі заяви упереджено налаштованого заступника ОСОБА_5, котрий прагнув поновитися на попередній посаді. Покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

__________________________________________________________________________

Справа № 572/1376/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_6

Провадження № 22-ц 787/125/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судом встановлено, що 08 липня 2014 року було укладено контракт між Державним агентством лісових ресурсів України з однієї сторони та ОСОБА_3 - з іншої сторони, за умовами якого останній найнявся на посаду директора державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» на термін з 9 липня 2014 року по 8 липня 2017 року та зобовязався здійснювати поточне керівництво підприємством, забезпечувати ефективне використання та збереження закріпленого за підприємством державного майна і є підзвітним Державному агентству лісових ресурсів України.

Відповідно до ст. 141 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержуватися законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Як вбачається з наказу № 18-вд від 9 квітня 2015 року, заступником голови Державного агентства лісових ресурсів України створено комісію з розгляду звернення заступника директора державного спеціалізованого лісозахисного підприємства ОСОБА_5 щодо зловживання директором підприємства ОСОБА_3 своїм службовим становищем, яку відряджено у Рівненську область для розгляду даного звернення на строк 5 днів, а саме з 13 по 17 квітня 2015 року.

Вважаючи наказ таким, що винесений неправомочною особою, а факт створення на його підставі комісії таким, що безпосередньо втручається у сферу діяльності керівника ДСЛП «Рівнелісозахист», ОСОБА_3 звернувся з позовом про визнання наказу недійсним та його скасування в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не було наведено належних та достовірних доказів на підтвердження своїх вимог, а встановлені в судовому засіданні обставини безспірно свідчать про правомірність видачі наказу та створення на його підставі комісії у межах повноважень відповідача і даний наказ не порушує прав та інтересів позивача як фізичної особи.

На підтвердження даного висновку у рішенні містяться необхідні мотиви та доводи, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Із копії наказу № 18-вд від 9 квітня 2015 року вбачається, що він підписаний не керівником Державного агентства лісових ресурсів України відповідно до повноважень голови Держлісагенства, а його заступником ОСОБА_4. Проте посилання на цю обставину як підставу для скасування судового рішення колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 198-к від 15.04.2015 року, ОСОБА_4 звільнено з посади заступника голови Державного агентства лісових ресурсів України 15 квітня 2015 року за власним бажанням на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2015 року № 331-р. Вказане розпорядження як офіційний документ надійшло на адресу Держлісагентства України 15 квітня 2015 року, що підтверджується вхідним штампом на ньому.

Положенням про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою КМУ від 8 жовтня 2014 року № 521 передбачено, що Держлісагенство очолює голова Держлісагенства, який здійснює керівництво його діяльністю та в межах своїх повноважень підписує накази Держлісагенства, утворює комісії, робочі та експертні групи.

Згідно із п.15 Додатку № 1 до наказу по Державному агентству лісових ресурсів України № 160 від 16 квітня 2014 року «Розподіл обовязків між Головою Державного агентства лісових ресурсів України, його першим заступником та заступником», підпис наказів Держлісагенства України віднесено до обовязків голови Держлісагенства України. У разі тимчасової відсутності Голови Державного агентства лісових ресурсів України його обовязки виконують перший заступник та заступник. Пунктом 2 даного наказу визначено, що «у разі відсутності голови Держлісагенства України, його обовязки виконує перший заступник, а у разі його відсутності заступник голови».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 5-р від 14 січня 2015 року ОСОБА_7 звільнено з посади Голови Державного агентства лісових ресурсів України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 472-р від 14 травня 2015 року та наказом по Державному агентству лісових ресурсів України № 160 від 16 квітня 2014 року на цю посаду призначено ОСОБА_8.

Таким чином, в період відсутності керівника з часу його звільнення та до призначення нового керівника, ОСОБА_4 цілком правомірно видано оскаржуваний наказ.

Доводи позивача ОСОБА_3 щодо втручання оскаржуваним наказом у його діяльність як керівника ДСЛП «Рівнелісозахист» колегією суддів оцінюються критично, оскільки суперечать матеріалам справи. Так, відповідно до Статуту ДСЛП «Рівнелісозахист», органом управління майном є Державне агентство лісових ресурсів України (п.1), а директор самостійно вирішує питання діяльності підприємства,за винятком тих, які віднесені Статутом до компетенції Органу управлінням майном.

Умовами контракту з керівником ДСЛП «Рівнелісозахист» від 8 липня 2014 року визначено, що керівник підзвітний Органу управління майном у межах, встановлених законодавством, Статутом чи Положенням про обєднання, підприємство, установу, організацію та цим контрактом (п.5).

Орган управління майном організовує фінансовий контроль за діяльністю підприємства, здійснює контроль за ефективністю використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна.

Отже, створюючи комісію з розгляду звернення заступника директора ДСЛП «Рівнелісозахист» ОСОБА_5 щодо зловживання директором підприємства ОСОБА_3 своїм службовим становищем, заступник голови Державного агентства лісових ресурсів України ОСОБА_4 діяв у відповідності зі своїми посадовими обовязками та в межах повноважень.

Оскільки, оскаржуваним наказом створена комісія для перевірки підприємства як юридичної особи, то права та інтереси ОСОБА_3 даним наказом не порушені.

Що стосується посилань апелянта на те, що скарга, на перевірку якої було видано оскаржуваний наказ, була подана ОСОБА_5В. на ґрунті особистих неприязних відносин із позивачем, ко колегією суддів вони до уваги не беруться, оскільки не спливають на суть спору та не є такими, що слугують підставою для зміни рішення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 18 листопада 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді : підпис ОСОБА_9

підпис ОСОБА_10

Згідно:суддя-доповідач ОСОБА_1