Справа № 130/2447/15-ц Провадження № 22-ц/772/163/2016Головуючий в суді першої інстанції Вернік В. М.
Категорія 27 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О. Ю.,

суддів Іванюка М. В., Рибчинського В.П.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

представника позивача Роя В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Гриня Костянтина Андрійовича на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 листопада 2015 року ,

встановила:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 27 листопада 2007 року був укладений кредитний договір №VIS0GK08011706, згідно якого їй було надано кредит у розмірі 15705,00 доларів США на термін до 25.11.2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 27 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №VIS0GK08011706.

Позивач свій обов'язок по кредитному договору, щодо надання ОСОБА_3 кредиту виконав. Однак, нею не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Станом на 29.05.2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становила 18777,82 доларів США.

Добровільно повертати заборгованість за кредитним договором ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовляються, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просив стягнути з відповідачів вищезазначену суму боргу.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог Сафіра Федора Олеговича стосовно стягнення на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договором кредиту №VIS0GK08011706 від 27.11.2007 року та договором поруки від 27.11.2007 року заборгованості станом на 29.05.2015 року в сумі 18777 доларів 82 цента США, що в еквіваленті становить 395085 гривень 29 копійок - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» Гринь К.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, винесення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ПАТ "КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 уклали кредитний договір VIS0GK08011706 від 27.11.2007 року, що підтверджується копією останнього із додатками (а.с.15-17).

Згідно п.7.1. якого відповідачу ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 15705 доларів США на споживчі потреби в сумі 14000 доларів США, та 1705 доларів США на сплату страхових платежів, строком до 25.11.2017 року, із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Сторонами погоджено щомісячний платіж, який в період сплати позичальник повинен надавати банку в сумі 222,39 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди.

Відповідно до п.3.1. кредитного договору позичальник за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі 0,92%.

Згідно п.3.3. договору кредиту нарахування відсотків, а також винагороди здійснюються в останню дату їх сплати (у період з 25-30 числа кожного місяця), при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Відповідно до п.4.1. кредитного договору позичальник у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення, але не менше 1 гривні. У випадку якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Пунктом 4.3. вказаного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову.

Згідно п.4.4. кредитного договору нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником.

Відповідно до п.5.1. кредитного договору, даний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язання за договором.

Згідно п.7.2 договору кредиту в разі порушення термінів оплати на 120 календарних днів, позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Також, 27.11.2007 року позивачем ПАТ КБ "Приват Банк" було укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_4 (а.с.18) в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором №VIS0GK08011706 від 27.11.2007 року.

Згідно п.4. договору поруки, якщо боржник та поручитель не виконають зобов'язань перед кредитором, вони відповідають перед останнім як солідарні боржники.

Відповідно до п.6 вказаного договору поруки поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. 17.07.2015 року ОСОБА_4 було направлено повідомлення з вимогою у п'ятиденний строк погасити прострочену заборгованість за борговими зобов'язаннями ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором в сумі 10810,32 долара США, у тому числі 3462,01 долара США заборгованість за кредитом, 1774,33 долара США заборгованість по процентам, 457,87 долара США боргу по комісії та 4590,53 грн. пені (а.с.12).

03 грудня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № VIS0GK08011706 від 27.11.2007 року, відповідно до якої було зменшено суму заборгованості за кредитним договором на 2971,70 доларів США.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність та підставність власних позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, в зв'язку з чим в неї виникла заборгованість, вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими.

Однак, оскільки мала місце невідповідність заявлених сум заборгованості за кредитним договором №VIS0GK08011706 від 27.11.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 викладених в розрахунку заборгованості та в повідомленні про дострокове погашення заборгованості (а.с. 10,12), під час судового розгляду справи в апеляційній інстанції позивачем було надано уточнений розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість за кредитом складає: 11559,97 доларів США (що станом на 16.03.2016 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 310847,59 грн.), в т.ч. прострочене тіло кредиту 2995,15 доларів США (що станом на 16.03.2016 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 79641,04 грн.), заборгованість за відсотками 1664,77 доларів США (що станом на 16.03.2016 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 44765,67 грн.), в т.ч. прострочені відсотки 1586,12 доларів США (що станом на 16.03.2016 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 42650.77 грн.), заборгованість з комісії 429,22 доларів США (що станом на 16.03.2016 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 11541,73 грн.), заборгованість з пені 1728,46 доларів США (що станом на 16.03.2016 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 46478,29 грн.), всього заборгованість за кредитом 15382,42 доларів США (що станом на 16.03.2016 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 413633,27 грн.), та штраф в розмірі 250 грн. фіксована стина та 682,70 доларів США (що станом на 16.03.2016 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 18357,80 грн.) процентна складова.

Колегія суддів погоджується з таким розрахунком.

Разом з тим, оскільки позивач ставить питання про стягнення заборгованості в іноземній валюті, слід зазначити наступне:

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст. ст. 47, 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

За змістом ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», у ст. 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Із системного аналізу викладених вище положень законодавства вбачається, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просив стягнути заборгованість у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року в справі № 190цс15.

Позивач вправі здійснювати валютні операції відповідно до ліцензії № 22 Національного Банку України, зареєстрованої 19 березня 1992 року за номером 92, додаток до ліцензії № 22 НБУ від 10 жовтня 2000 року на право здійснення операцій з валютними цінностями, а тому суд вправі стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №VIS0GK08011706 від 27.11.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 в доларах США.

Разом з тим, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені та штрафу, які підлягають стягненню з боржників з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення штрафу в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн., то вони не підлягають задоволенню зважаючи на слідуюче:

У частинах 1,2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п.4.1. кредитного договору № VIS0GK08011706 від 27.11.2007 року при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову.

З огляду на те, що ст. 549 ЦК України не передбачено встановлення штрафу в твердій грошовій сумі, п.4.1 кредитного договору в частині стягнення штрафу в розмірі 250 грн.є нікчемними.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідачів у справі адвокат Чоловський О.М. 03.11.2015 року подав до суду заперечення проти позову, в якому заявив клопотання про зменшення розміру нарахованої ПАТ КБ «Приватбанк» неустойки, а саме пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором з 4190,7 доларів США до 50 доларів США; штрафу в сумі 893,62 доларів США до 10 доларів США.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як зазначив у своєму листі від 01.02.2013 Верховний Суд України, "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)" суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК).

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір неустойки є меншим за суму заборгованості за тілом та процентами кредиту, при цьому матеріальний стан відповідачів не звільняє їх від відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для зменшення неустойки, а тому положення ч.3 ст.551 ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Гриня Костянтина Андрійовича задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №VIS0GK08011706 від 27.11.2007 року у розмірі 13653,96 доларів США, пеню в розмірі 46478,29 грн. та штраф в розмірі 18357,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: