Справа № 387/534/16-ц
Номер провадження по справі 2/387/280/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року смт. Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Кучеренко О. П.

при секретарі Сташевська В.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним і застосування наслідків його недійсності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору дарування недійсним і застосування наслідків його недійсності, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належав магазин промтоварів під номером 2-Ж, що знаходиться в м. Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області, по вул. Осипенко. 24 липня 2015 року він за договором дарування який було зареєстровано в реєстрі за № 207, подарував вище зазначений магазин ОСОБА_4 Жодних родинних звязків у нього з ОСОБА_4В немає. Передумовою такого вчинку з його боку слугувало те, що на момент укладання договору дарування у нього перед ОСОБА_4 були боргові зобовязання, на загальну суму двадцять тисяч доларів США. Відповідні боргові зобовязання в нього виникли на підставі розписки відповідно до умов якої він ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_4 20000 тис. дол.. США, які він зобовязаний був повернути до 01.01.2014 року. Але дані умови ним не були виконані у звязку з його скрутним фінансовим становищем. В липні 2015 року між ним та відповідачем по справі була досягнута домовленість, що він зі свого боку передає у власність ОСОБА_4 належний йому магазин промтоварів який зазначений вище, а ОСОБА_4 внаслідок цих дій не мав би до нього претензій щодо погашення вищезазначеного боргу. В наслідок досягнутої домовленості він вирішив подарувати належний йому магазин. 24 липня 2015 року в момент складання договору дарування ОСОБА_4 запевнив його, що відповідну боргову розписку він знищив і її у нього більше немає, він повірив йому та підписав відповідний договір дарування. Але через пів року відповідач по справі звернувся до Добровелечківського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з нього боргу за вище зазначеною розпискою. Таким чином ОСОБА_4 фактично обманув його для того щоб він подарував йому магазин. Таким чином він вважає що договір дарування який було укладено між ним та ОСОБА_4 24 липня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за номером 207 є недійсний, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, обгрунтували їх обставинами викладеними в позові, просять їх задовільнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю обгрунтував їх обставинами викладеними в письмових запереченнях, а саме зазначив, що позивач посилався на те, що знищення розписки в сумі 20000,00 дол.США було умовою договору дарування від 24.07.2015 року, проте зі змісту договору дарування від 24.07.2015 року вбачається, що позивач передав безоплатно у власність відповідачу майно. Позивач підтвердив, що договір не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, дарування здійснено за доброю волею, без будь-якого примусу чи насильства, як фізичного так і морального. Позивач стверджував, що цей договір вчинено не під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини і не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним. Зміст договору дарування від 24.07.2015 року не містить жодної умови щодо знищення розписки в сумі 20000,00 дол.США. Просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

24.07.2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Дарувальник) з одного боку, а також ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Обдарований) з іншого боку, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, з вимогами щодо недійсності правочину, уклали договір дарування, а саме: ОСОБА_3 передав безоплатно у власність ОСОБА_4 магазин промтоварів під номером 2-ж (два тире ж), що знаходиться в місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Осипенко, а ОСОБА_4 прийняв безоплатно у власність магазин промтоварів під номером 2-ж (два тире ж), що знаходиться в місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Осипенко, в присутності нотаріуса Дарувальник передав Обдарованому ключі від магазину промтоварів, усвідомлюють, цими діями підтверджено передачу магазина промтоварів Обдарованому, що підтверджується договором дарування магазину промтоварів від 24 липня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Добровеличківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованим в реєстрі під номером 207.

Позивач та його представник в судовому засіданні як на підставу визнання недійсним договору дарування посилалися в своїх поясненнях та в змісті позовної заяви на ч.1 ст. 203, ч.1,3 ст. 215, ч.1 ст. 216 ЦК України . Зміни до позову щодо підстав позову відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України не вносилися, письмова заява щодо зміни підстави позову не подавалася.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і відповідно до частини 1 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином підставами недійсності правочину є суперечність змісту правочину актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, відсутність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності, відсутність вільного волевиявлення учасника правочину та невідповідність його волевиявлення внутрішній волі, відсутність спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, суперечність правочину, вчиненого батьками, правам та інтересам їхніх дітей.

У позовній заяві позивача зазначив дві правові підстави для визнання договору дарування магазину промтоварів недійсним: ст. 229 ЦК України, яка визначає правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки та ст. 230 цього ж Кодексу, яка встановлює правові наслідки вчинення правочину під впливом обману.

Так згідно с. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Ч. 1. ст. 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В п.19 постанови Пленумом Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину стаття 229 ЦК України, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до роз'ясненнь наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, норми ст. 230 ЦК України не застосовуються до односторонніх правочинів, а оскільки договір дарування відноситься до односторонніх, то суд вважає необхідним відхилити доводи позивача щодо недійсності договору, який вчинено під впливом обману.

Щодо доводів позивача щодо недійсності договору дарування, який вчинено під впливом помилки суд вважає необхідним також в позові відмовити по наступним обставинам.

Вимоги до договору дарування визначено у ст. 717, 718, 719, 720, 721 , 722 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч.1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню ( ч.2 ст. 719 ЦК України).

Частиною 1 статті 720 ЦК України передбачено, що сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, ОСОБА_6 Крим, територіальна громада.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.( ч.1 ст. 722 ЦК України).

Як вбачається із змісту фотокопії договору дарування магазину промтоварів від 24 липня 2015 року за цим договором ОСОБА_3 передав безоплатно у власність ОСОБА_4 магазин промтоварів під номером 2-ж (два тире ж), що знаходиться в місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Осипенко, а ОСОБА_4 прийняв безоплатно у власність магазин промтоварів під номером 2-ж (два тире ж), що знаходиться в місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Осипенко. Договір посвідчено приватним нотаріусом Добровеличківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі під номером 207. Право власності на вказаний у договорі магазин промтоварів виникло з моменту прийняття дарунку, нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього права, відповідно до п. 14 цього договору. Відповідно до п.11 данного договору прийняття Обдарованим від Дарувальника ключів від магазину промтоварів свідчить, що передача речі відбулася та є прийняттям дарунка. Таким чином при укладенні договору дарування магазину промтоварів сторонами було дотримано вимоги , визначені у ст. 717, 718, 719, 720, 721 , 722 ЦК України, він не суперечить іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а тому з зазначених підстав договір дарування не може бути визнаний недійсним.

Посилання позивача на те, що 24 липня 2015 року в момент складання договору дарування ОСОБА_4 запевнив його, що по його боргових зобо"язаннях які він мав перед ним у вигляді боргової розписки на загальну суму двадцять тисяч доларів США він знищив і її у нього більше не має, він повірив та підписав відповідний договір не може бути підставою для визнання недійсним договору дарування магазину промтоварів на підставі ст. 229 ЦК України. В п.19 постанови Пленумом Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з встановлених обставин суд приходить до висновку, що 24 липня 2015 року при укладенні договору дарування магазину промтоварів ОСОБА_3 не міг помилятися щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, оскільки наміру укладати у цей день іншого правочину у нього не було. Такий висновок суду об'єктивно узгоджується з матеріалами справи. Позивачем не доведено обставин, з якими закон пов'язує недійсність угоди відповідно до ст. 229 ЦК України, а тому в позовних вимогах необхідно відмовити.

Керуючись ч.1,3 ст.215, ч.1 ст.203, ст.ст. 229, 230, 717-722 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст.3,8,10,11,27, 31, 50, 57, 60, 61 , 88, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним і застосування наслідків його недійсності - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області в 10-денний строк з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_7sp; П.