УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, просила визначити з нею місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1, а також стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2 500 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 у них народилась дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу відповідач вигнав її із свого будинку та силою відібрав дитину, після чого чинить перешкоди у спілкуванні з нею.

Вона має постійне місце роботи, володіє на праві приватної власності Ѕ частини квартири у м. Костянтинівка, позитивно характеризується за місцем проживання, а тому дитина має проживати з нею.

Крім того, з відповідача підлягають стягнення аліменти на утримання дитини у розмірі 2 500 грн щомісяця.

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, просив визначити з ним місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути із ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що мати дитини не займалась її вихованням, зловживала спиртними напоями, неодноразово вчиняла насильство щодо нього та їх неповнолітньої дочки. 1 липня 2015 року ОСОБА_7 завдала декілька ударів дитині сумкою, які призвели до легких тілесних ушкоджень. Після розірвання шлюбу відповідач виїхала із м. Дніпропетровська, після чого не цікавилась станом здоров'я дитини та не надавала жодної допомоги на її утримання.

Крім того, 28 серпня 2015 року вона викрала дитину з дитячого дошкільного закладу та протиправно перевезла її до м. Костянтинівка Донецької області, де переховувала у своїх знайомих.

Після повернення дочки додому вона проживає у його квартирі, де створені всі належні умови для її розвитку. Він займається підприємницькою діяльністю, має стабільний дохід та створює всі умови для належного виховання дитини, тому останню доцільно залишити з ним.

Відповідач ОСОБА_7 не надає допомоги на утримання дитини, тому з відповідача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1 000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року, позов задоволено частково. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю - ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/5 частини із усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із 25 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У зустрічному позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати вказані судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно із ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_4 та відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу між її батьками суду необхідно враховувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до батьків, вік дитини, стан її здоров'я та інтереси самої дитини. З огляду на вік дитини, її стать, особисті якості батьків, їх ставлення до дитини та участь у її вихованні, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у матері та відсутність виключних підстав для розлучення матері та дитини, суди дійшли висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Так висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що суди неналежним чином оцінили докази про неналежну поведінку матері, а саме щодо завдання нею дитині легких тілесних ушкоджень, а також докази про неналежні умови проживання матері зводяться до переоцінки доказів у справі, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції відповідно до ст. 335 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова