Справа № 507/811/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р. смт. Любашівка

Любашівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Вужиловського О.В.

при секретарі Вододюк В.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 районної державної адміністрації Одеської області про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірних відомостей, стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірних відомостей, стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач змінив свої позовні вимоги, а саме визначив відповідачем ОСОБА_9 районну державну адміністрацію Одеської області та просив визнати поширені ОСОБА_9 державною адміністрацією відомості в акті обстеження від 05.03.2013 року про те, що ОСОБА_1 засіяні озимою пшеницею земельні ділянки площею 20.2 га та 22.4 га на території ОСОБА_9 Першої сільської ради такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію, зобовязати відповідача принести йому вибачення за поширення недостовірних відомостей в Акті від 05.03.2013 року про те, що ним засіяні озимою пшеницею земельні ділянки площею 20.2 га та 22.4 га на території ОСОБА_9 Першої сільської ради шляхом публікації у найближчому номері районної газети «Вісті Ананьївщини», стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 50000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що земельні ділянки на території ОСОБА_9 першої сільської ради, які зазначені в акті, складеному комісією ОСОБА_9 районної державної адміністрації, ним взагалі не використовувались. Внаслідок поширення неправдивої інформації, вказаної в акті, в нього погіршився стан здоровя, він перебував на лікуванні в ОСОБА_9 центральній районній лікарні та Одеській обласній лікарні, в нього загострилась гіпертонічна хвороба. На лікування він змушений був купувати ліки. Він являється керівником приватно-орендного підприємства «Мрія» і внаслідок поширення неправдивих відомостей, зазначених в акті, порушились його нормальні життєві звязки, погіршились відносини з колегами та іншими підприємцями. Крмі того, вказаний акт використовувався як доказ в господарському суді при розгляді справи відносно ПОП «Мрія». Тому, вважає, що поширенням неправдивих відомостей стосовно нього, відповідач завдав йому моральної шкоди, яку він оцінює в 50000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник надали аналогічні пояснення, просили задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачі по справі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що вони входили до комісії із земельних питань при ОСОБА_9 районній державній адміністрації Одеської області. При перевірці використання земель на території ОСОБА_9 Першої сільської ради було складено акт від 05 березня 2013 року, в якому було вказано, що земельні ділянки площею 22.4 га та 20.2 га засіяні ОСОБА_1 озимою пшеницею. Хто повідомив вказану інформацію вони не памятають. Голові ОСОБА_9 районної державної адміністрації було рекомендовано перевірити правомірність використання вказаних земельних ділянок. В подальшому, було встановлено, що вказані земельні ділянки використовуються не ОСОБА_1, і 23 березня 2013 року було складено акт про визнання недійсним акту від 05 березня 2013 року як складеного помилково. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов не обгрунтований і не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В акті обстеження земельних ділянок на території ОСОБА_9 Першої сільської ради від 05 березня 2013 року, складеному комісією з питань використанні земельних ресурсів у Ананьївському районі зазначено: земельні ділянки, які відносяться до земель запасу загальною площею 22.4 га та до земель резерву загальною площею 20.2 га засіяні ОСОБА_1 озимою пшеницею. Комісія пропонує: рекомендувати голові районної державної адміністрації звернутись до відповідних органів з метою визначення правомірності використання вищезазначених земельних ділянок ОСОБА_1 (а.с. 6).

Відповідно до акту від 29 березня 2013 року, складеного комісією з питань використання земельних ресурсів у Ананьївському районі, вищевказаний акт визнано помилково складеним.

З постанови Ананьївського районного суду Одеської області від 13 грудня 2012 року видно, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 510 грн., винесена Державним інспектором Державної інспекції сільського господарства в Одеській області від 01 жовтня 2012 року скасована (а.с. 13-14). Тому, твердження ОСОБА_1, що складання акту від 05 березня 2013 року повязано з притягненням його до адміністративної відповідальності не може бути доказом його використання, так як акт складено набагато пізніше, чим постанова по справі про адміністративне правопорушення, яка була скасована судом 13 грудня 2012 року.

Твердження ОСОБА_1, що акт від 05.03.2013 року щодо використання ним земельних ділянок використовувалось прокуратурою в господарському суді не знайшло свого підтвердження. З рішення господарського суду Одеської області від 30 квітня 013 року видно, що акт від 05 березня 2013 року не досліджувався взагалі в судовому засіданні. Крім того, відповідачем по справі було ПОП «Мрія», а в акті зазначалось використання земельних ділянок ОСОБА_1 (а.с. 8-10).

Твердження позивача, що в звязку із складанням акту від 05 березня 2013 року в нього погіршилось здоровя, він змушений був лікуватись, купувати ліки не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

З виписки із медичної документації КП «Одеська обласна клінічна лікарня» видно, що ОСОБА_1 проходив лікування з 09.07.2012 року по 18.07.2012 року, з 21.11.2012 року по 07.12.2012 року. Акт про використання ОСОБА_1 земельних ділянок був складений 05 березня 2013 року (а.с. 11-12).

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Факт складання акту від 05 березня 2013 року сам по собі не може бути доказом поширенням недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1, а також доказом заподіяння йому моральної шкоди.

Позивачем взагалі не надано жодного доказу, що в звязку із складенням акту від 05.03.2013 року про використання ним земельних ділянок, погіршились його відносини із колегами, іншими підприємцями, а також було завдано шкоди його честі, гідності, ділової репутації.

Згідно постанови пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Просудову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» ри розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у

пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших

засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з

використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку;

викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим

особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах,

а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в

громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також

розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або

формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової

репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення

оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може

визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку

інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб

ця інформація не стала доступною третім особам.

Відповідач в своїй позовній заяві вказує, що вказаний акт він отримав особисто 09 березня 2013 року листом. Будь-яких доказів оприлюднення інформації, зазначеної в акті іншим особам, позивачем не надано.

Інших доказів поширення відповідачем недостовірної інформації стосовно позивача, приниження його честі, гідності, ділової репутації та спричинення йому моральної шкоди суду не надано.

Крім того, згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В акті від 05.03.2013 року було зазначено, що ОСОБА_1, засіяв дві земельні ділянки озимою пшеницею і рекомендовано голові ОСОБА_9 районної державної адміністрації звернутись до відповідних органів з метою визначення правомірності використання вищезазначених земельних ділянок ОСОБА_1 У вказаному акті не зазначається, що ОСОБА_1, самовільно використовує земельні ділянки чи порушив інші вимоги закону. В подальшому вказаний акт був визнаний комісією таким, що складений помилково та скасований.

Виходячи з наведено, на думку суду, позивачем не доведено факту розповсюдження відповідачем недостовірної інформації стосовно нього, яка принизила його честь, гідність, ділову репутацію, а також факту спричинення йому відповідачем моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 275, 277 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 районної державної адміністрації Одеської області про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірних відомостей, стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн., відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Любашівського

районного суду

Одеської області: ОСОБА_10