АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 766/1456/16-ц Головуючий в суді 1 інстанції: Рядча Т.І.
Номер провадження:22-ц/791/2274/16 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого Склярської І.В.

суддів: Вейтас І.В.

Цуканової І.В.

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, вимоги якої в наступному уточнила та просила зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні права власності, шляхом утеплення та упорядження стіни мансардного поверху, надавши їй доступ до частини покрівлі, що знаходиться у загальному користуванні на лінії розподілу житлового будинку літ. «А», що розташований по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власницею 45/100 частин домоволодіння, відповідачка є власницею 55/100 частин домоволодіння. Судовим рішенням від 14.12.1992 року проведено реальний розподіл домоволодіння та визначено порядок користування земельною ділянкою. Позивачка над своєю частиною будинку побудувала мансардний поверх, стіни якого потребують утеплення, при цьому доступ до стіни можливий по стінці, що перебуває у власності позивача та по лінії розділової межі покрівлі, що межує із покрівлею частини житлового будинку, що належить відповідачем, але відповідачка доступу не надає, чим чинить перешкоди у здійсненні ремонту та упорядженні стінки мансардного поверху частини житлового будинку, що перебуває у власності позивачки.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2016 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні права власності, шляхом утеплення та упорядження стіни мансардного поверху, надавши їй доступу до частини покрівлі, що знаходиться у загальному користуванні на лінії розподілу житлового будинку літ. «А», що розташований по АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_4 відмовити в задоволенні позову до неї про усунення перешкод у користуванні майном. Зазначає, що мансардний поверх, який побудувала позивачка в силу вимог ст.376 ЦК України є самочинним будівництвом, право власності на яке ОСОБА_4 не набула. Судом не було враховано, що позивачкою не доведено необхідність проведення робіт, можливість їх проведення з перебуванням на даху частини будинку відповідачки, без його пошкодження, оскільки стінка, яка є лінією розподілу складає 0,35 м. та збудована з глини та очерету та крім того, раніше проведені позивачкою ремонтні роботи з реконструкції належній її частині будинку вже привели до пошкодження частини будинку, що належить відповідачці, що підтверджується актом комісії райвиконкому від 14.08.2014 року.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що проведення робіт по утепленню стіни мансардного поверху жодним чином не порушуватиме права власності відповідача, натомість необґрунтовані дії відповідача порушують законні права позивача на недоторканість своєї власності.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Суворовського районного народного суду м. Херсона від 14 грудня 1992 року житловий будинок АДРЕСА_1, який належав в частках: ОСОБА_5 45/100 частини, ОСОБА_6 55/100 частини був реально розділений та встановлений порядок користування земельною ділянкою (а.с.12). Також зазначеним судовим рішенням постановлено про зобов'язання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не перешкоджати один одному в підході до стін будинку, в разі їх ремонту (а.с.12).

В наступному власниками цього будинку стали: ОСОБА_4- на 45/100 частин житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності від 13 жовтня 2014 року (а.с.7), ОСОБА_3 на 55/100 частини на підставі договору дарування від 18 квітня 1995 року (а.с.9).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з позовом про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні права власності, шляхом утеплення та упорядження стіни мансардного поверху, надавши їй доступ до частини покрівлі, що знаходиться у загальному користуванні на лінії розподілу житлового будинку літ. «А», що розташований по АДРЕСА_1 позивачка посилалася на те, що відповідачка не надає їй доступу для здійснення відповідних робіт щодо об'єкту власності, якій належить позивачці.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов'язки. Це конституційне положення пов'язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності. Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов'язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об'єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції перевірені доводи апеляційної скарги щодо самочинного будівництва ОСОБА_4 мансардного поверху та встановлено, що вони є необґрунтованими, оскільки правовстановлюючи документи та технічний паспорт, наданий позивачкою зазначені доводи спростовують, а отже мансардній поверх не є самочинним будівництвом.

Також, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 після ухвалення рішення суду першої інстанції надала доступ до частини покрівлі, та позивачка здійснила необхідні роботи по утепленню стін мансардного поверху. На підтвердження зазначеного надано постанову державного виконавця від 04.11.2016 року про закінчення виконавчого провадження. Вказані обставини ОСОБА_3 не заперечила. На її доводи про заподіяння їй шкоди проведенням ремонтних робіт ОСОБА_4, ОСОБА_3 роз'яснено її право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди з доведенням наявності такої.

Доводи ОСОБА_3 про безпідставне стягнення судових витрат по сплаті судового збору колегія суддів до уваги не приймає, оскільки їх стягнення здійснено судом першої інстанції відповідно до норм процесуального закону, ст.88 ЦПК України.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних та допустимих доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: І.В. Вейтас

І.В. Цуканова