АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3886/16 Справа № 200/4594/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Дніпропетровської місцевої прокуратури №2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та за зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

11 березня 2015 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

19 березня 2015 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_3 (паспорт серії АН 261192,виданий Нікопольським РВ УМВС України у Дніпропетровській обл.., 05 серпня 2004року, зареєстрований за адресою: 52010, Дніпропетровська область, с. Балівка, вул. Партизанська, буд.94, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1) на нежитлове приміщення-торговий павільйон літ.А-1, загальною площею 56,42 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Титова,18-К.

Визнано право власності ОСОБА_3 (паспорт серії АН 261192,виданий Нікопольським РВ УМВС України у Дніпропетровській обл.., 05 серпня 2004року, зареєстрований за адресою: 52010, Дніпропетровська область, с. Балівка, вул. Партизанська, буд.94, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1) на нежитлове приміщення-торговий павільйон літ.А-1, загальною площею 56,42 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Титова,18-К, таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без додаткових актів введення обєкта в експлуатацію.

Стягнуто з ОСОБА_2 (49041, м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя -3АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (паспорт серії АН 261192,виданий Нікопольським РВ УМВС України у Дніпропетровській обл.., 05 серпня 2004року, зареєстрований за адресою: 52010, Дніпропетровська область, с. Балівка, вул. Партизанська, буд.94, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 243,60гривень.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська місцева прокуратура №2 просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2015 року у справі № 200/4594/15-ц в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на обєкт нерухомого майна та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 січня 2015року між сторонами укладено договір про надання консультаційних та юридичних послуг, щодо визнання права власності за ОСОБА_3 торгового павільйону, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Титова,18-К. За умовами цього договору ОСОБА_3 зобовязався надати ОСОБА_2 правовстановлюючі документи на нерухоме майно та сплатити аванс у розмірі 3000,00грн., для забезпечення сплати грошових коштів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір поруки 15 січня 2015року №55.

ОСОБА_3 здійснив будівництво нерухомого майна, нежитлового приміщення магазину непродовольчих товарів, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Титова, буд. 18-К.

Відповідно до технічного паспорту від 27.02.2015року виданого ТОВ «Менора-Білдінг» та зроблений експертом ОСОБА_5 технічних стан збудованого нежитлового приміщення зазначений у висновку 27 лютого 2015 року ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_3 було проведено обстеження і оцінку технічного стану будівельних конструкцій будівлі магазину непродовольчих товарів (літ. А-1), по вул. Титова,18-К у м. Дніпропетровську будь-яких претензій, звернень, нарікань чи скарг з приводу збудованого обєкту не знайшлось.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на збудоване нежитлове приміщення торгівельний павільйон та його державна реєстрація підлягають задоволенню відповідно до чинного законодавства.

Проте з такими висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

Визнання права власності на незавершений обєкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як ч.3 ст. 376, так і ст. 331 ЦК України.

Статтею 331 ЦК України, на яку посилався суд при вирішенні даного спору, передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у звязку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

Відповідно до положень ст.376 ЦК України та враховуючи розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з питань застосування цієї норми, самочинність будівництва житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна визначається певними обставинами здійснення будівництва: якщо обєкти збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Не може вважатися наданням, земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що у загрожують життю та здоровю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Таким чином, обовязковими для дослідження і оцінки судом є правові підстави та фактичні обставини користування земельною ділянкою, на якій знаходиться обєкт самочинного будівництва.

Вказана земельна ділянка належна територіальній громаді міста з визначенням власником Дніпропетровської міської ради, а отже відповідачем або співвідповідачем обовязково мав бути вказаний орган. Також, ОСОБА_3 у зустрічному позові не вказує на правові підстави зайняття земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Титова, 18К, а згідно з інформацією Департаменту корпоративних прав Дніпропетровської міської ради №12/3-134 від 14.03.2016 Дніпропетровською міською радою 02.12.2009 прийнято рішення № 275/52 «Про поновлення права користування земельною ділянкою по вул. Титова, 18-К (Красногвардійський район) в оренду гр.ОСОБА_7 ОСОБА_8 по фактичному розміщенню кіоску-павільйону».

Інших рішень Дніпропетровської міської ради та її виконавчого комітету стосовно земельної ділянки по вул. Титова, 18-К у м.Дніпропетровську згідно з інформацією Департаменту корпоративних прав Дніпропетровської міської ради не виявлено.

Також площа самочинно збудованого обєкту нерухомості, право власності на який визнано заочним рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.03.2015 у справі №200/4594/15-ц, становить 56,42 кв.м, у той час як площа земельної ділянки, яка передавалася в оренду гр. ОСОБА_7 ОСОБА_8 по фактичному розміщенню кіоску- павільйону по вул. Титова, 18-К становить 42 кв.м.

ОСОБА_3 у своєму зустрічному позові до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, наводить в обґрунтування наявності права власності на майно - нежитлове приміщення - торгівельний павільйон літ.А-1, загальною площею 56,42 кв.м, який розташовано за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Титова, 18К обставини будівництва вказаного обєкта за власні кошти та власними силами, здійснення будівництва без належного дозволу.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_3 вказана земельна ділянка у встановленому законом порядку не надавалася, у зв'язку з чим визнання права власності на обєкт самочинного будівництва протирічить вимогам ст.376 ЦК України.

Окрім того, суд першої інстанції не залучив Дніпропетровську міську раду до участі у розгляді справи, чим позбавив власника земельної ділянки можливості оскаржити незаконне рішення суду, а отже захист державних інтересів уповноваженим органом не здійснено, що обумовлює наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді.

Відповідно чинного законодавства, до повноважень Дніпропетровської міської ради, відноситься питання розпорядження земельними ділянками комунальної форми власності,а всупереч вимогам ст.33 ЦПК України вона не залучена до участі у справі в якості - відповідача/співвідповідача, чим позбавило Дніпропетровську міську раду повноважень, передбачених ст.12 ЗК України, щодо користування, володіння та розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність чи користування громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу тощо.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові Пленуму №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про можливість визнання за ОСОБА_3 права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості з урахуванням технічного висновку та технічного паспорту від 27.02.2015року, виданого ТОВ «Менора - Білдінг» та зробленого інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 щодо висновків обстеження технічного стану будівельних конструкцій обєкта за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Титова, які є не належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Отже не врахувавши специфіки правовідносин, які виникають у звязку зі здійсненням самочинного будівництва, кола субєктів, чиї права та інтереси можуть бути вирішені у звязку з розглядом справ відповідної категорії, у тому числі інтереси органу, який реалізовує політику у сфері містобудування, та власника земельної ділянки, суд першої інстанції, задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, вирішив питання про права Дніпропетровської міської ради, не залучивши її до розгляду справи та не визначивши її статус відповідно до вимог ст.375, 376 ЦК України як відповідача/співвідповідача у справі, чим порушив її права як власника земельної ділянки, уповноваженого органу у сфері містобудування.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 підлягає задоволенню, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2015 року скасуванню в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності відмовити і стягнути з ОСОБА_3 на користь Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 судовий збір у розмірі 267,96грн.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2015 року скасувати в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 судовий збір у розмірі 267,96грн.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_9