АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в якій просила суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, що належить їй на праві власності та зняти заборону на його відчуження, які були накладені постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В обґрунтування скарги посилалася на те, що державний виконавець незаконно наклав заборону на відчуження нерухомого майна, оскільки вартість її автомобіля, на який було накладено арешт, цілком достатня для погашення заборгованості.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник скаржника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та ухвалити нову про задоволення скарги в повному обсязі.

Справа № 752/5385/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10932/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог, посилався на те, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу та взагалі не врахував та не дослідив надані заявником докази, що, на його думку, цілком підтверджують обґрунтованість скарги.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, у відсутності не з'явившихся осіб.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегією суддів встановлено, що згідно з виконавчим листом Голосіївського районного суду м. Києва виданого на підставі рішення від 06 травня 2011 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Учбовий комплекс «Олександрійський ліцей» суму боргу за довго ром у розмірі 73 620 грн., штрафу у розмірі 11 801 грн. та судовий збір у розмірі 854,21 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Згідно з Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва Кузьменко Л.М. було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

Постановою від 20.12.2011 р. було накладено арешт на автомобіль марки HONDA, модель HR-V, 2000 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 що належіть ОСОБА_1.

Заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, яка належіть ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_1, у межах суми звернення 86395,21 грн. лише в межах суми боргу.

ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою згідно зі ст.ст. 383-385 ЦПК України на дії ВДВС Голосіївського РУЮ в якому просила звільнити з під арешту нерухоме майно, що належіть їй на праві власності та зняти з нього заборону.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції посилався на те, що згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації.

Борг за виконавчим листом не погашений і кінцева сума яку можна отримати від реалізації автомобіля не відома.

Тому підстав для висновку про наявність порушень державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва під час здійснення виконавчих дій щодо накладення арешту та заборони на майно заявника, судом першої інстанції не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступних мотивів.

Скаржник звернулась до суду зі скаргою про звільнення належного її нерухомого майна з під арешту та зняття заборони з нього, вважаючи, що вартості арештованого автомобіля марки HONDA, модель HR-V, 2000 року випуску, держ. номер НОМЕР_1, для погашення її боргу, достатньо.

Вимог щодо визнання дій самого державного виконавця неправомірними, скаржником не заявлялось.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість звернення до суду з позовом про визнання права власності та зняття арешту з майна якщо майно, на яке накладено арешт, належить стороні, а не боржникові.

Також з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Зазначені у статті 60 Закону постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Скаржник у встановлений законом строк Постанову про накладення арешту не оскаржила, позовних вимог щодо зняття арешту до суду не заявляла.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неправомірності ухвали суду першої інстанції про відхилення скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, ч. 2 ст. 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді