н/п 2/490/1612/2016 Справа № 490/2321/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2016 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Гуденко О.А.
при секретарі Гудковій Є.С. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Кредит-Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
12 березня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 073/2008 від 29 травня 2008 року між відповідачем ,як позичальником, та ПАТ ВТБ Банк як кредитором, банком було надано відповідачу кредит у розмірі 32 000 дол. США на термін до 29 травня 2018 р., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
21 березня 2014 року , ПАТ ВТБ Банк та ТОВ Фінансова компанія Кредит-Капітал уклали Договір відступлення права вимоги № 210314ВБ, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги за вказаним кредитним договором до ОСОБА_1
Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором , а відповідач свої зобовязання не виконав. У звязку з зазначеним останній станом на 16.02.2016 року має заборгованість за кредитним договором перед позивачем у сумі 251 266 грн. 65 коп. заборгованість за тілом кредиту, 113 161 грн. заборгованість по процентам. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.
У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки заборгованість за кредитом вже була стягнута за рішенням суду від 21 грудня 2010 року, яке виконується по теперішній час, більш того, в рахунок погашення заборгованості проданий предмет іпотеки. Наданий суду розрахунок заборгованості і документи на підтвердження наявності у позивача права вимоги не є належними доказами, а на запит суду позивач такі докази не надав.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 073/2008 від 29 травня 2008 року ВАТ ВТБ Банк було надано відповідачу кредит для придбання квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 у розмірі 32 000 дол. США строком на 10 років на термін до 29 травня 2018 р. , а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором .
Відповідно до п.8.1 кредитного договору та Додатку № 1 та Графіку з щомісячних платежів та супутних витрат позичальника, які є є невід'ємними частинами договору, щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 499,00 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 210314вб від 21 березня 2014 року , укладеному між ТОВ Фінансова компанія Кредит-Капітал як Новий кредитор, та ПАТ ВТБ Банк як первісним кредитором, останнім передано (відступлено) Новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитору за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов'язані з ними права в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до витягу з додатку № 1 до Договру , передані права вимоги відносно боржника ОСОБА_1В, за Договором № 073/2008 від 29.05.2008 року на загальну суму 369 685,25 грн., з якої заборгованість по основному боргу становить 256 524,08 грн., заборгованість по процентам 113 161,17 грн.
Відповідно до умов договору , з моменту переходу до нового кредитора права вимоги , первісний кредитор не має права , в тому числі надавати Боржникам дозволи або вказівки про перерахування грошових коштів по сплаті заборгованості на рахунки первісного кредитора .
Пунктом 3.1.6 передбачено обов'язок нового кредитора протягом 20 днів з моменту переходу права вимоги надіслати боржникам письмові повідомлення про відступлення права вимоги новому кредитору , підтвердженням чого є реєстр відправленої кореспонденції. Обов'язок щодо передачі новому кредитору усієї документації, в тому числі стосовно судових проваджень, полягає на первісному кредиторові протягом 30 днів.
Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1В, та ОСОБА_2М, на користь ПАТ ВТБ Банк прострочену заборгованість за кредитом , з якої 247 051 грн., 19 коп. - за тілом кредиту, а 29 758,32 грн - за відсотками.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2012 року за виконання цього рішення суду було відкрито виконавче провадження , 03 липня 2013 року проведені прилюдні торги з реалізації іпотечного майна, кошти від продажу якого направлена погашення заборгованості за цим кредитом .

Постановою державного виконавця від 30 квітня 2014 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 - при залишку суми заборгованості 236 493,28 грн. за виконавчим листом на користь стягувача ПАТ ВТБ Банк , звернення було проведено на загальну суму 7 800 грн.

Жодних доказів того, що боржника було повідомлено в установлений строк про заміну кредитора позивачем суду не надано і про таке не зазначено.

Відповідно до положень ЦПК України рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки виконання рішення суду є невідємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною пятою статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При цьому питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі і в разі заміни кредитора у зобовязанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому статтею 378 ЦПК України.

Підсумовуючи наведене, заміна кредитора у зобовязанні, як і саме зобовязання, є інститутом цивільного права, а відносини, повязані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають.

Отже, при укладенні оспорюваного договору уступки права вимоги сторони у справі, яка переглядається, не замінюючи кредитора у зобовязанні в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення.

До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобовязанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання боржником умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у встановлений кредитним договором термін, надає право кредитору вимагати вчинення цих дій у судовому порядку.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, про що встановлено вищезазначеним рішенням судц від 21 грудня 2010 року.

Таким чином, суд доходить до висновку, що позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості , яка вже була стягнута судом, що є порушенням конституційного принципу заборони подвійної відповідальності за одне і те саме правопорушення. Крім того, вже після укладення договору уступки права вимоги боржник продовжував частково погашати заборгованість на користь первісного кредитора.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не дає змоги суду визначити, в якій частині і за який період збільшений (і чи збільшений взагалі ) розмір заборгованості порівняно з рішенням суду.

За такого, у задоволенні позову слід відмовити, за недоведеністю позовних вимог та невірним обранням способу захисту порушеного права.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати відшкодувнню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215,ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Кредит-Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя О.А.Гуденко