АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/774/635/К/16 Головуючий в суді першої
Справа № 177/2066/14-ц інстанції - Приміч Г.І.
Категорія № 46 (1) Доповідач - Митрофанова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Маслова К.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 а також стягнути з нього на її користь сплачений судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що вона разом з рідними сестрами ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 є співвласниками зазначеного будинку, в якому зареєстрований, але не проживає і ніколи не проживав її племінник ОСОБА_3 Реєстрація місця проживання відповідача відбулася за життя рідного брата позивача - ОСОБА_8, після смерті якого позивач та треті особи успадкували вищевказане домоволодіння.

На даний час відповідач проживає в м. Кривому Розі разом з цивільною дружиною, будь-які його особисті речі за місцем реєстрації відсутні, будинок з 2012 року відключений за борги від електро- та газопостачання, відповідач не виконує обов'язки, покладені законом на наймача/користувача жилим приміщенням по утриманню житла, його ремонту, оплаті комунальних платежів, погашенні заборгованості по ним.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що судом не надано належної оцінки доказам у справі, зокрема, акту обстеження домоволодіння від 12 серпня 2008 року, згідно з яким домоволодіння не придатне до проживання.

Крім того, вважає, що судом не взято до уваги акт депутата Лозуватської сільської ради Криворізького району ОСОБА_9 про не проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації.

Також зазначає, що судом задоволено клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, однак вказані особи не допитані в суді першої інстанції.

На її думку, судом не враховано те, що в матеріалах справи відсутні докази про належність екскаватора, який знаходиться в домоволодінні, саме ОСОБА_3

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_2 та третім особам ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8, на праві спільної часткової власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-13 том 1).

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, право власності ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на зазначене домоволодіння 19 червня 2012 року зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с. 14 том 1).

Відповідно до довідок виконкому Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 2513 від 21 листопада 2012 року та № 1618 від 12 серпня 2014 року, у спірному домоволодінні зареєстрований відповідач ОСОБА_3 з 05 липня 1994 року по 02 червня 1997 року (вибув у місця обмеження волі), та з 01 жовтня 1998 року (прибув з місць обмеження волі) (а.с. 16, 37 том1).

Факт реєстрації відповідача в домоволодінні, належному позивачу на праві спільної часткової власності, підтверджується також довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 29 липня 2014 року (а.с. 31 том 1).

Згідно з актом обстеження домоволодіння від 12 серпня 2014 року, складеним депутатом Лозуватської сільською ради Криворізького району Дніпропетровської області ОСОБА_10 та заступником сільського голови ОСОБА_11, в ході повторного обстеження домоволодіння в АДРЕСА_1 в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оглянута житлова кімната, яку вони займають та яка є придатною для проживання, оглянута частина доглянутої земельної ділянки, встановлена відсутність газозабезпечення (а.с. 38 том 1).

Допитана в суді першої інстанції в якості свідку заступник сільського голови ОСОБА_11 підтвердила обставини, викладені в акті та пояснила, що дійсно бачила ОСОБА_3 у вказаному домоволодінні, що його екскаватор стоїть у дворі та він на замовлення людей працює на ньому, що його мати ОСОБА_4 обробляє город.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що відповідач не мешкає у спірному домоволодінні понад один рік без поважних причин, у зв'язку з чим втратив право користування ним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Права власника житлового будинку (квартири), визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника користуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина власника квартири, їхні діти і батьки, а також інші особи.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач є членом сім'ї співвласника домоволодіння - сином третьої особи ОСОБА_4 та був зареєстрований у спірному домоволодінні за життя ОСОБА_8, брата співвласників домоволодіння, після смерті якого позивач та треті особи прийняли спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами, тому він у встановленому законом порядку набув права користування вказаною квартирою, про що зазначено в позовній заяві та не заперечувалось самою ОСОБА_2 у судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири) користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», з наступними змінами, зазначено, що суд вправі відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ тощо), якщо член сім'ї наймача (власника) був відсутній понад встановлений законом строк без поважних причин.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на підтвердження своїх вимог надала акт депутата Лозуватської сільської ради Криворізького району ОСОБА_9 про непроживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації (а.с. 17-19), де не зазначено, з якого часу відповідач не мешкає за місцем своєї реєстрації.

На думку колегії суддів, таких доказів недостатньо для того, щоб зробити висновок про те, що відповідач ОСОБА_3 не користується житловим приміщення понад строк, установлений законом, без поважних причин.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для її задоволення.

Так, посилання ОСОБА_2 на те, що судом не надано належної оцінки акту обстеження домоволодіння від 12 серпня 2008 року, згідно з яким домоволодіння не придатне до проживання, не можуть бути взятими до уваги, оскільки не мають правого значення для вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неналежної оцінки акту депутата Лозуватської сільської ради Криворізького району ОСОБА_9 про не проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації також не можуть бути взяти до уваги, оскільки зазначені обставини спростовуються іншими матеріалами справи та поясненнями свідків, допитаними в суді першої інстанції, та не свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 не користується житловим приміщення понад строк, установлений законом, без поважних причин.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що спірне домоволодіння не придатне до проживання, оскільки в усіх кімнатах викручені розетки, вмикачі, відключено газозабезпечення, що спростовує її ж доводи про те, що відповідач відсутній за місцем реєстрації без поважних причин.

Також, в апеляційному суді позивач пояснила, що відповідач ОСОБА_3 заважає їй користуватись спірним будинком, в той час, як в позовній заяві зазначала, що в даному будинку постійно не проживає.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі (щодо належності екскаватора, пояснень свідків), не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Зважаючи на викладене, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: