Справа № 317/3279/16-ц
28 вересня 2016 р. м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області в складі:
головуючого-судді: Нікітіна В.В.
при секретарі: Московкіній І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» до ОСОБА_1 про визнання договору нікчемним та повернення сторін до попереднього стану,
02 серпня 2016 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія АвтоФінанс" до ОСОБА_1 про визнання договору нікчемним та повернення сторін до попереднього стану.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
В процесі виконання договору у позивача виникли сумніви щодо підписання Договору саме відповідачем ОСОБА_1 Крім того, станом на момент підписання Договору представник ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" ОСОБА_2 не мав відповідних на це повноважень, оскільки відповідна довіреність йому не видавалась.
Про недійсність правочину свідчить також той факт, що сторони не дійшли згоди щодо умов вказаного Договору, оскільки ними не були підписані Додатки № 1 та № 3 до нього, які є невід'ємною частиною Договору.
Крім того, при укладенні сторонами договору фінансового лізингу, всупереч нормам діючого (в тому числі й на час укладення Договору) законодавства України, не було проведено нотаріального посвідчення цього договору.
Також позивач зазначає, що на момент підписання оскаржуваного правочину ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" не мало ліцензії на здійснення фінансових послуг.
Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом.
В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви та просила суд її задовольнити. З урахуванням неявки відповідача, представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 до суду не з'явилась, не зважаючи на те, що своєчасно та належним чином (в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України) була сповіщена про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суду не повідомила, будь-яких пояснень або заперечень суду не направила.
28 вересня 2016 року судом в порядку статті 224 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши представника позивача та дослідивши подані докази, дійшов до наступних висновків.
У відповідності до вказаного договору ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" зобов'язався придбати, зареєструвати та передати в користування відповідачу транспортний засіб - легковий автомобіль марки Seat Ibiza Style 1.4, а відповідач зобов'язалась сплатити передбачені договором лізингові платежі.
Копіями платіжних доручень підтверджено факт оплати відповідачем ОСОБА_1 платежів за Договором на загальну суму 268750,16 гривень (а.с. 24-41).
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) - ч. 3 ст. 215 ЦК України.
Аналіз зазначених правових норм призводить суд до висновку, що Цивільним кодексом України встановлено дві форми недійсного правочину: нікчемний правочин (його недійсність випливає з вимог закону) та оспорюваний правочин (може бути визнаний недійсним за рішенням суду).
Предметом оскарження в даній справі є договір фінансового лізингу. Його предмет та основні умови відповідають вимогам статті 806 ЦК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Частиною другою статті 799 ЦК України встановлено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Частиною першою статті 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
При формуванні наведених висновків, суд відповідно до вимог ст. 3607 врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену ним в постанові по справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року. Підстав для відступлення від даної правової позиції ВСУ суд не вбачає.
Однак, позивачем заявлено позовну вимогу про визнання вказаного договору недійсним, в той час як приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що визнання судом недійсним нікчемного правочину не вимагається.
Доводи позивача, викладені в позовній заяві, вищенаведених висновків не спростовують.
В той же час, суд вважає обґрунтованою частину позовних вимог щодо застосування до правовідносин між сторонами вимог про реституцію, оскільки це повністю відповідає вимогам ч. 1 ст. 216 ЦК України.
Керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України суд, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» до ОСОБА_1 про визнання договору нікчемним та повернення сторін до попереднього стану задовольнити частково.
Решту позовних вимог залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» судовий збір в сумі 689 (шістсот вісімдесят девять) гривень 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Запорізьким районним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На заочне рішення позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Головуючий суддя В.В. Нікітін