Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Тучков С.С. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 333/6797/15
21 січня 2016 року Справа № 22ц/778/459/16
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бєлка В.Ю., судді: Бондар М.С., Онищенко Е.А.

секретар - Книш С.В.

при участі: прокурора - адвоката

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Атур" про визнання поруки припиненою, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (далі-Банк) про визнання поруки припиненою, посилаючись на те, що 13.07.2007 року між Банком та Товариства з обмеженою відповідальністю "Атур" (далі-Товариство) був укладений кредитний договір на отримання 300 000 грн. на строк до 12.07.2010 року зі сплатою 18% річних. Він є поручителем позичальника за окремим договором поруки від 13.07.2007 року. Твердив, що за додатковою угодою № 4 від 01.10.2008 року, була підвищена процентна ставка до 22%, а отже відповідач збільшив обсяг відповідальності його як поручителя за основним зобовязанням. Проте, такі зміни відбулися без його згоди. Водночас, звертав увагу і на те, що припинення поруки мало відбутися й на підставі ст.559 ЦК.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.11.2015 року вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі Банк наполягав на скасуванні ухваленого рішення стверджуючи, що суд неправильно визначив обставини справи щодо законності підстав про припинення поруки.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з розгляду цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Матеріали справи свідчать, що 13.07.2007 року між Банком та Товариствои з обмеженою відповідальністю "Атур" був укладений кредитний договір на отримання 300 000 грн. на строк до 12.07.2010 року зі сплатою 18% річних (а.с.6).

Позивач поручився перед Банком за виконання боржником свого обов'язку (а.с.9).

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обовязки, що складають зміст договірного зобовязання(ч.1 ст.628 ЦК України).

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст.509 ЦК України, п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.1,2 ст.553 ЦК України).

Із матеріалів справи слідує, що договором кредиту встановлена процентна ставка у розмірі 18% річних (п.1.1 Договору а.с.5).

Отже, основним договором чітко визначена процентна ставка за кредитною угодою.

01 жовтня 2008 року за додатковою угодою до п.1.1.3 Кредитного договору були внесенні зміни, зокрема, процентна ставка за кредитним договором збільшена до 22 відсотків річних(а.с.52).

Таким чином, згаданою додатковою угодою встановлена нова підвищена процентна ставка.

Умовами договору поруки визначено, що поручитель прийняв на себе відповідальність за невиплату процентів по кредиту у розмірі 18% (п.1.1 Договору а.с.9).

Водночас, спостерігається, що, а ні кредитним договором, ні договором поруки не була оговорена домовленість про те, що зобовязання поручителя перед банком є безумовним і для їх виконання не потребуються будь-які інші умови, а отже не потребується одержання згоди від поручителя.

Сам поручитель не давав згоду на зміну забезпеченого порукою зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Зміна договору це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобовязаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.

Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України суд приходить до висновку про те, що внесення змін додатковою угодою до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Суд першої інстанції встановив, що поручитель не давав згоди на внесення змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки, та дійшов правильного висновку про припинення зобовязання за договором поруки.

Для визнання договору поруки припиненим не є обовязковим визнання дій чи угоди про збільшення процентної ставки недійсною.

Відповідно до ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК.

Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (статті 3, 1215, 20 ЦК) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК, на припинення зобовязання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК.

В такому разі, доводи скарги щодо того, що позивач звернувся до суду у спосіб непередбачений законом є недоречними.

З огляду на викладене, аргументи скарги щодо незаконності оскаржуваного рішення є неприйнятними.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.11.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: