Провадження №22-ц/784/1895/16
Справа № 484/373/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Фортуна Т.Ю.
Провадження № 22ц/784/1895/16 Доповідач - Маляренко І.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Темнікової В.І., Шаманської Н.О.

За участю секретаря: Лентуги С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ "Акцент-Банк") звернулося до суду із вищевказаним позовом, вимоги якого було уточнено 19.05.2016 р. На обґрунтування заявлених вимог позивач пояснив, що відповідно до укладеного договору б/н від 23.09.2008 року ОСОБА_1 отримала кредитну карту із встановленим початковим кредитним лімітом на суму 3 000 грн.

Відповідач особистим підписом в заяві підтвердила те, що вона попередньо була ознайомлена та погодилась з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були їй надані у письмовій формі, отримала повну інформацію про умови кредитування та підписана нею заява про отримання кредиту разом з запропонованими Банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між Банком та нею кредитний договір. При укладанні договору сторони керувались положенням ч. 1 ст. 634 ЦПК України. Згідно з умовами кредитного договору б/н від 23.09.2008 року позичальник зобов'язана була здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також несе відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, однак позичальник на порушення ст.ст. 525, 530, 629, 1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого має заборгованість, строк давності якої, як вважав позивач, пропущено не було. Просив позовні вимоги задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ "Акцент-Банк" відмовлено за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ "Акцент-Банк" ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції як такого, що не відповідає вимогам закону, і ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної

давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, і з клопотанням про його поновлення до суду не звертався.

Суд встановив, що між ПАТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_1 шляхом підписання сторонами 23.09.2008 року заяви був укладений кредитний договір. У заяві, заповненій і підписаній відповідачкою, зазначено, що вона ознайомлена та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які було надано їй у письмовому вигляді.

Як вбачається із змісту заяви, базова процентна ставка за кредитом складає 2% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія - 3.5% з можливим строком кредиту у 12 місяців.

Ці ж умови надання і погашення кредиту містяться у підписаній ОСОБА_1 Довідці про стандартні умови кредитування А-Банку та орієнтовну сукупну вартість Cash-кредит (а.с. 64).

Згідно із Положенням про надання продукту Cash-кредит, затвердженим п.2 наказу від 08.10.2007 року № СП-2007-354, видача кредиту здійснюється з карткового рахунку «віртуальної картки». Як пояснив представник позивача, це означає, що особі відкривається картковий рахунок, з якого отримуються кредитні кошти. При цьому спеціальний платіжний засіб - пластикова картка із зазначенням строку її дії не видається.

Як вбачається із змісту заяви, погашення заборгованості за кредитом може проводитись шляхом внесення коштів на картку клієнта або шляхом списання коштів з дебетової картки № НОМЕР_1.

Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, на виконання вищезазначеного кредитного договору ОСОБА_1 було сплачено 13.02.2009 р. - 590 грн., 23.06.2011 р. - 1.70 грн.

Зазначені суми було зараховано позивачем на погашення заборгованості по сплаті комісії.

Після 23.06.2011 року будь-яких виплат на виконання вищезазначеного кредитного договору відповідачкою не здійснювалось.

Частинами першою та другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України, які регулюють правовідносини за договором позики, якщо інше не встановлено параграфом 2 глави 71 цього Кодексу і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути

позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (стаття 631 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та сплати неустойки (стаття 611 ЦК України). Крім того, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами ЦК України.

Останній платіж, як уже зазначалося вище, було здійснено відповідачкою 23.06.2011 року.

Як вбачається із матеріалів справи, первісно звернувшись до суду, позивач - ПАТ "Акцент-Банк" просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом у сумі 3000 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 14953.93 грн.; заборгованість за пенею та комісією у сумі 8543.30 грн., штрафи у сумі 500 грн. (фіксована частина), 1324.86 грн. (процентна складова) та судові витрати.

У травні 2016 року позивач уточнив заявлені вимоги в частині розміру заборгованості по процентам за користування кредитом і періоду її стягнення, від іншої частини заявлених вимог не відмовлявся і в установленому законом порядку такої відмови судом не приймалося.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта просив рішення суду скасувати і стягнути з відповідачки в межах трирічного строку давності заборгованість по процентам за користування кредитом та заборгованість за комісією, надавши суду відповідний розрахунок.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі до теперішнього часу не повернуто, колегія суддів вважає, що доводи апелянта заслуговують на увагу.

Позивач, як вбачається із почтового штемпеля, звернувся до суду 29 січня 2016 року, таким чином стягненню підлягають заборгованість по процентам за кредитом та комісією за період з 29 січня 2013 року по 29 січня 2016 року.

З уточненого розрахунку, наданого апелянтом, вбачається, що ним обґрунтовано виключено нарахування на суми заборгованості 180%, які з відповідачкою узгоджено не було.

Отже стягненню з відповідачки підлягають заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 2191.37 грн. та заборгованість за комісією у сумі 3780 грн.

В силу вимог статті 88 ЦПК України стягненню на користь позивача підлягають судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 2537 грн. 39 коп.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України,

колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" 5971 (п'ять тисяч дев'ятсот сімдесят одну) гривню 37 копійок кредитної заборгованості та судовий збір у сумі 2537 гривень 39 копійок.

Рішення набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: