Справа № 738/446/16-ц
№ провадження 2/738/129/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року Менський районний суд

Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Сова Т.Г.

секретаря Бреус Н.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мена Чернігівської області справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 селищної ради Менського району Чернігівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особи приватний нотаріус Менського районного нотаріального округу ОСОБА_7, Менська районна державна нотаріальна контора, про тлумачення заповіту

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 селищної ради Менського району Чернігівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи приватний нотаріус Менського районного нотаріального округу ОСОБА_7, Менська районна державна нотаріальна контора, про тлумачення заповіту. Свій позов мотивує тим, 25 липня 2015 року померла ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3, 36 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_5 селищної ради Менського району Чернігівської області та належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ ЧН №045099, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2501 від 23.02.2001 року. Він, як спадкоємець за заповітом, звернувся до Менської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де йому було розяснено, що отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не може із-за технічної помилки, а саме в заповіті зазначено серію та номер Державного акту на право приватної власності на землю - «П ЧН №045099», а в самому державному акті, який належав спадкодавцю, вказано номер та серію - «ІІ ЧН №045099», всі інші параметри співпадають, тому прийняти заповіт до виконання немає можливості, в звязку з чим запропоновано звернутись до суду для його тлумачення.

Позивач просить здійснити тлумачення заповіту, складеного ОСОБА_8 від 17 вересня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №2892, та встановити, що ОСОБА_8 згідно вказаного заповіту, заповіла ОСОБА_4, земельну ділянку площею 3, 36 га, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_5 селищної ради Менського району, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ ЧН №045099, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на змелю за №2501 від 23.02.2001 року.

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив його задовольнити та додатково пояснив, що нотаріусом було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщина за заповітом, із-за технічної помилки в серії Державного акту на право приватної власності на землю, який був зазначений у складеному спадкодавцем заповіті, інших розбіжностей не має.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що є сином померлої ОСОБА_8, остання мала у власності дві земельні ділянки. У період 2001-2009 році остання розповіла йому, що в 2001 році вона позичила у ОСОБА_4 гроші в сумі 300 гривень, за що останній попросив її переписати на його імя належну їй земельну ділянку. Про те що був складений заповіт на імя ОСОБА_4 він не знав, перед смертю йому мати повідомили про те, що вся належна їй земля буде належати йому. Вважає, що матері за життя заважало переписати заповіт відношення до неї її молодшого сина. На даний час він не знає чи складала на його імя заповіт матір, бо нікуди не звертався.

Відповідач ОСОБА_6, будучи належним чином повідомлений про час

та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився.

Представник відповідача ОСОБА_5 селищної ради Менського району Чернігівської області в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представники третіх осіб приватний нотаріус Менського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та представник Менської районної державної нотаріальної контори, будучи повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, не заперечували проти розгляду справи у їх відсутність.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_9 та його представника, дослідивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку .

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном, що зазначено в ст. 317 ЦК України.

Згідно ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 цього Кодексу

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину

При цьому, частина 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Відповідно до змісту доказів, які були надані суду, ОСОБА_8 померла 28 липня 2015 року в смт. Макошине Менського району Чернігівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ЕЛ №258663 видане 29 липня 2015 року.

В судовому засіданні встановлено, що за життя ОСОБА_8 на випадок своєї смерті склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу ОСОБА_7 17 вересня 2001 року та зареєстрований в реєстрі №2892, згідно якого зробила таке розпорядження: належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю за П-ЧН №045099, виданого згідно рішення виконкому ОСОБА_5 селищної ради №172/26 від 07 грудня 2000 року земельну ділянку площею 3,36 (три цілих тридцять шість сотих) га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповіла ОСОБА_4 (а.с.7).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №366/2015, заведеної за заявою ОСОБА_4, останній як спадкоємець за заповітом звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №232/02-31, державним нотаріусом Менської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у звязку з неможливістю встановлення справжньої волі заповідача ОСОБА_8.

Суд бере до уваги те, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧН №045099, ОСОБА_8 на підставі рішення виконкому ОСОБА_5 селищної Ради народних депутатів від 07 грудня 2000 року №172/26 є власником земельної ділянки площею 3,36 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території ОСОБА_5 селищної ради. Даний Державний акт на право приватної власності на землю зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2501 (а.с.8).

Таким чином, судом встановлено, що заповідач мав у власності земельну ділянку згідно державного акту, а тому, складаючи заповіт, дійсно мав на увазі саме цей державний акт.

Проаналізувавши встановлені обставини, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши докази, які є у справі, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, з метою недопущення порушення прав позивача спадкоємця на прийняття спадщини та оформлення права власності на спадкове майно, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. 1256 ЦК України , ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 селищної ради Менського району Чернігівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особи приватний нотаріус Менського районного нотаріального округу ОСОБА_7, Менська районна державна нотаріальна контора, про тлумачення заповіту - задовольнити .

Здійснити тлумачення заповіту, складеного ОСОБА_8 від 17 вересня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №2892 та встановити, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, заповіла ОСОБА_4, земельну ділянку площею 3,36 га, цільове призначення (використання) якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_5 селищної ради Менського району, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЧН №045099, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2501 від 23 лютого 2001 року

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г. Сова