УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору лізингу і стягнення коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що у мережі Інтернет на сайті OLX.ua знайшов рекламне оголошення про продаж трактора ДТЗ-454. Бажаючи придбати вказаний трактор, позивач зв'язався з продавцем по телефону. Під час телефонної розмови продавець повідомив умови придбання і передачі трактора. Оскільки умови, які були повідомлені по телефону ОСОБА_4 влаштували, 03 листопада 2014 року позивач прибув із батьком в офіс продавця у м. Тернопіль.

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») - ОСОБА_6 повідомлено про можливість продажу трактора ДТЗ-454 за 82 900 грн, хоча ринкова вартість такого 142 000 грн, при цьому зазначено, що даний трактор виготовлений 2-3 роки тому.

Перед укладенням договору представник товариства запропонувала внести аванс у сумі 20 000 грн і почекати 3 дні на доставку трактора з Києва, надавши ОСОБА_4 договір лізингу для ознайомлення.

Позивач повідомив про відсутність необхідності укладати договір лізингу, оскільки готовий сплатити повну вартість трактора готівкою. Після цього, ОСОБА_6 зазначила про те, що лізинг це внутрішня документація, а позивач має можливість дострокового погашення.

Оскільки у позивача був відсутній паспорт, відповідачем запропоновано підписати договір, а копію паспорта передати пізніше. ОСОБА_4 стверджував, що при підписанні договору та додатків № № 1, 2, 3, не був заповнений додаток № 3, в якому вказується предмет лізингу.

Після цього позивачем внесено 20 000 грн на рахунок відповідача. Отримавши примірник договору через декілька днів, позивач зрозумів про односторонню зміну предмета договору, оскільки в специфікації (додаток № 3) вказано іншу модель трактора ДТЗ-504.

Звернувшись в телефонному режимі до представництва відповідача у м. Києві, позивач дізнався про відсутність замовлення на трактор ДТЗ-454 та наявність замовлення на трактор ДТЗ-504 за ціною 200 000 грн. Також позивача повідомили про можливість відмови від замовлення та розірвання договору, однак, 20 % авансу, що становить 20 000 грн не повертається згідно з п. 12.11 договору.

Позивач зазначав, що такі дії відповідача є обманом, оскільки підписуючи договір він вважав, що підписує договір купівлі-продажу саме трактора ДТЗ-454 за ціною 82 900 грн, який буде доставлено протягом трьох днів з моменту сплати авансу, а придбавати трактор ДТЗ-504 він жодного наміру не мав.

Позивач зазначав, що розміщуючи оголошення в мережі Інтернет, а також в подальшому підтверджуючи викладену інформацію, відповідач діяв недобросовісно, оскільки інформація, яка була викладена не відповідає дійсності. Уклавши договір фінансового лізингу і не повідомивши про дійсний предмет та наслідки такого договору, відповідач ввів в оману позивача.

Отже, при укладенні оспорюваного договору він діяв під впливом помилки, а тому просив суд визнати договір фінансового лізину від 03 листопада 2014 року № 001565 недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на його користь 20 000 грн.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 001565 від 03.11.2014 року, що був укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» і ОСОБА_4.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_4 20 000 грн внеску по договору фінансового лізингу, 1 000 грн за послуги адвоката і 243,60 грн судового збору в дохід держави.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2015 року рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору лізингу і стягнення коштів відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2015 року, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач подав відповідачу заяву на отримання фінансового лізингу, в якій вказав, що предметом лізингу є трактор ДТЗ-504 вартістю 200 000 грн, а також заяву, в якій зазначив, що прочитав та зрозумів умови договору фінансового лізингу від 03 листопада 2014 року № 001565 в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера-консультанта компанії.

Волевиявлення позивача на укладання саме такого договору не спростоване, оскільки його підпис на кожній сторінці договору свідчить про те, що він знав та свідомо допускав настання прав і обов'язків згідно з умовами договору.

З роз'яснень, які викладені в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Під час розгляду справу позивачем не було надано, а апеляційним судом не здобуто переконливих доказів укладення оспорюваного договору фінансового лізингу під впливом обману позивача з боку відповідача.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не мав можливості ознайомитися з текстом договору через захворювання очей не знайшли свого підтвердження. оскільки ніхто не може бути змушений до вчинення відповідної дії (зокрема підписання договору). З метою ознайомлення з текстом у позивача була можливість відкладення підписання оспорюваного правочину.

Оскільки договір лізингу підписаний позивачем на кожній сторонці і в цілому, а отже, укладаючи договір лізингу, сторони з'ясували, на яких умовах він укладається, з власної ініціативи взяли на себе певні зобов'язання за даним договором, почали їх виконувати.

Доводи скарги щодо підписання додатку № 3 до договору без заповнення тексту не підтверджуються матеріалами справи, а помилка внаслідок власного недбальства не є підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк