АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/3883/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1781/16Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т.О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача - адвоката Дігтяр Л.А.,

відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_4, в подальшому його уточнивши та просив визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він з відповідачкою перебував у шлюбі з 04.12.1996 року по 21.02.2003 року. Під час перебування в шлюбі ними було придбано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира була надана подружжю, як працівникам банку АКБ «Україна», які перебували на квартирному обліку. З метою відшкодування банку вартості квартири, з ними було укладено кредитні договори. Так, 22.12.1998 року позивач у АКБ «Україна» отримав кредит у розмірі 5007 грн. В подальшому, на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14.04.2004 року розрахунок за даним кредитом було проведено простими та привілейованими акціями АКБ «Україна». Таким чином, позивач вважає, що він також приймав участь у виплаті вартості квартири, а тому вона була придбана за спільні кошти подружжя. Після розірвання шлюбу він продовжив проживати у спірній квартирі, сплачував кошти на її утримання. Однак з 2013 року відповідач почала чинити перешкоди у його проживанні у даному житлі: змінила вхідні замки, виставила його особисті речі, провокувала сварки та бійки. Ці обставини вимусили його звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя - задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Визнати право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 без її реального поділу.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1300 грн.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 512,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення місцевого суду скасувати як незаконне та необґрунтоване. Вважає, що судом невірно надана оцінка доказам та встановленим у справі фактичним обставинам.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що квартира була придбана за час перебування сторін в шлюбі, позивачем доведена його участь у її придбані, тоді як відповідачка не довела належними і допустимим доказами той факт, що квартира була придбана нею виключно за її особисті кошти.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 04.12.1996 рік по 08.04.2002 рік ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 перебували у шлюбі. Згідно відмітки у паспорті громадянина Україна на ім.'я ОСОБА_2 шлюб із ОСОБА_4 зареєстровано 04.12.1996 року (а.с.6т.1). 08.04.2002 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - розірвано. Рішення набрало законної сили 09.05.2002 року (а.с.89т.1). 21.02.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Октябрського районного управління юстиції м. Полтави видано свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, про що в книзі актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 78 (а.с.15т.1).

15.03.1995 року між виробничо - господарською фірмою «СПМК - 516 ЛТД» (Замовник) в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (Забудовник) укладено договір на будівництво квартири в 119-квартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2, згідно якого забудовник передає кошти на рахунок замовника на умовах і в розмірах, передбачених цим договором, а замовник веде будівництво і по закінченню його передає у власність забудовника 3 - кімнатну квартиру загальною площею 65,7 кв.м, житловою площею 34, 6 кв.м. на 8 поверсі (а.с.91т.1). Пунктом 1.1 даного договору визначено, що забудовник перераховує кошти замовнику шляхом щомісячних внесків для оплати виконаних робіт до 5- го числа місяця, що слідує за звітним за рахунками, виданими замовником.

06.12.1996 року актом державної приймальної комісії прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт, а саме житловий будинок за адресою: м. Полтава, АДРЕСА_2 (а.с.152т.1). Згідно акту передачі квартир у власність у 119 - квартирному житловому будинку за адресою м. Полтава, АДРЕСА_2 від 19.02.1997 року, директор виробничо - господарської фірми «СПМК - 516 ЛТД» ОСОБА_7 з однієї сторони і ОСОБА_4 з іншої сторони склали цей акт про те, що на підставі договору від 15.03.1995 року виробничо - господарська фірма передає у власність ОСОБА_4 3 - кімнатну квартиру АДРЕСА_2 житловою площею 34,6 кв.м., загальною площею 65,7 кв.м. Вартість квартири виплачена ОСОБА_4 в повному обсязі і становить 10818 грн. (а.с.90т.1).

11.12.1996 року рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 393 «Про затвердження акту державної комісії по прийманню в експлуатацію 119 - квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 вирішено затвердити акт державної комісії по прийманню в експлуатацію 119 - квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2. Замовник виробничо - господарська фірма БПМК - 516 ЛТД (а.с.5т.1).

Листом № 01/39 від 17.01.2014 року виробничо - господарська фірма «СПМК - 516 ЛТД» повідомила, що актом передачі квартири у власність у 119 - квартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 від 19.02.1997 року квартира АДРЕСА_2 була передана у власність ОСОБА_4. В цьому акті зазначено, що вартість квартири у розмірі 10818 грн. виплачена нею в повному обсязі на момент передачі квартири. Примірник договору на дольову участь у будівництві від 05.03.1995 року був наданий ОСОБА_4 як забудовнику за договором. Також зазначено, що надати копію договору, а також будь-які відомості щодо оплати ОСОБА_4 вартості квартири АДРЕСА_2 не виявляється можливим (а.с.88т.1).

27.02.1997 року виконкомом міської ради народних депутатів, управління житлово - комунального господарства посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 в житловому будинку, розташованому в м. Полтаві по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 на праві особистої власності, про що видано Свідоцтво № 89 на право особистої власності (а.с.4т.1). На даному правовстановлюючому документі в цей же день - 27.02.1997 року, зроблено реєстровий напис про те, що квартира зареєстрована в Полтавському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_4, про що зроблено запис в реєстрову книгу № 141 за реєстровим номером № 18602.

Враховуючи момент набуття права власності на спірну квартиру, судом першої інстанції вірно було застосовано сімейне законодавство, яке діяло на той момент, тобто положення Кодексу про шлюб та сімю Української РСР, який діяв з 01 січня 1970 року та до 01 січня 2004 року.

Статтею 22 КпШС УРСР визначено, що майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. ст. 28, 29 КпШС УРСР, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Враховуючи те, що свідоцтво № 89 на право особистої власності на спірну квартиру видано на імя ОСОБА_4 27.02.1997 року та в цей же день здійснено реєстровий напис в Полтавському бюро технічної інвентаризації, суд першої інстанції правильно встановив, що спірна квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі, який було зареєстровано 04.12.1996 року.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Колегія суддів погоджується з критичною оцінкою місцевого суду наданої до матеріалів справи копії договору б/н від 15 березня 1995 року (а.с.91т.1), оскільки у наданому договорі, укладеному 15.03.1995 року забудовником вказано ОСОБА_4. Однак, на час укладення договору остання не перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 та мала прізвище «Клюка». Даний факт вказує на невідповідність договору даті його укладення. Одночасно, у даному договорі, паспортні дані відповідача засвідчені даними паспорта громадянина України ОСОБА_4 серія НОМЕР_1, який було видано Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 09 січня 1997 року, тобто за спливом майже двох років після укладення договору.

Вказані обставини вказують на можливі сумніви щодо моменту заповнення бланку даного договору та осіб, які його укладали. Оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, то колегія суддів вважає, що відповідачкою не доведено факту укладення саме нею договору на придбання квартири, а тому цей доказ не може враховуватися при ухваленні рішення як належний та допустимий.

Відповідно до листа ВГФ «СПМК-516 ЛТД» № 01/39 від 17.01.2014р. вбачається, що надати копію договору, а також будь-які відомості щодо оплати ОСОБА_4 вартості квартири АДРЕСА_2 не виявляється можливим (а.с.88т.1).

Відомості зазначені в акті передачі квартир у власність від 19.02.1997 року (а.с.90т.1), де зазначено, що вартість квартири АДРЕСА_2 в повному обсязі виплачена ОСОБА_4 не підтверджені належними і допустимими доказами (касовий ордер, прибутковий ордер, банківська квитанція, тощо), а тому твердження відповідачки з цього приводу не можуть бути взяті до уваги.

Разом з тим, допитана як свідок ОСОБА_8 показала, що станом на 1997 рік працювала начальником відділу кредитних вкладень АКАБ «Україна» та одночасно була головою профспілкового комітету. Разом з нею у банку працювали: бухгалтером ОСОБА_4 та працівником господарського відділу ОСОБА_2 Оскільки останні перебували на квартирному обліку, як особи, що потребують житла, були однією сім'єю, профспілковим комітетом та дирекцією банку було прийнято рішення надати їм саме 3-кімнатну квартиру. Замовником будівництва даної квартири виступала безпосередньо дирекція АКАБ «Україна», яка перераховувала грошові кошти виконавцеві. Після здачі квартири в експлуатацію працівники банку, яким виділялася квартира укладали з банком кредитний договір для подальшого відшкодування банку вартості квартири. Дані договори укладалися як з ОСОБА_4, так і з ОСОБА_2 Дані особи таким чином сплачувати вартість отриманої квартири від банку. Вказана трикімнатна квартира виділялася саме сторонам як подружжю, оскільки ОСОБА_4, навіть маючи малолітню доньку, не могла отримати саме трикімнатну квартиру. Замовником будівництва була виключно дирекція банку, а не працівники, тому укладати будь - які угоди безпосередньо із забудовником відповідач не могла.

Аналогічні показання надала свідок ОСОБА_9, яка станом на 1997 рік працювала головним бухгалтером АКАБ «Україна».

Згідно трудової книжки на ім'я ОСОБА_2, останній з 1992 року по 2001 рік працював у акціонерному комерційному агропромисловому банку «Україна» (а.с.144т.1).

Факт укладення позивачем кредитного договору, про який в своїх показах вказували свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 підтверджується наданою його копією (а.с.95т.1), відповідно до якого 22.12.1998 року був укладений кредитний договір між АКБ «Україна» та ОСОБА_2, згідно якого банк надав позичальнику довгостроковий кредит у сумі 5007 грн. строком на 8 років зі сплатою за користування кредитом 0,75 відсотків річних з кінцевим строком погашення 1 листопада 2006 року. 14.04.2004 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави зобов'язано АКАБ «Україна» в особі регіонального ліквідатора АК АПБ «Україна» в Полтавській області вчинити дії за кредитним договором без номера між ОСОБА_2 та АК АПБ «країна» по погашенню суми кредиту належними ОСОБА_2 акціями банку «Україна» в сумі 698 грн. (а.с.87т.1).

Окрім того, колегія суддів погоджується з оцінкою місцевого суду наданим позивачем доказам про його участь в утриманні спірної квартири.

Так, з довідки про реєстрацію місця проживання слідує, що ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі з 06.08.1997 року (а.с.134т.1).

Згідно наданої довідки № 14 від 30.04.2014 року товариством власників квартир (ТВК) «Струмок», до якого входить квартира АДРЕСА_2, ОСОБА_2 приймав участь в ремонті труб водопостачання в підвалі, здавав свою частину коштів 150 грн. в період липня 2011 року (а.с.94т.1).

Відповідно до довідки, вданої ТВК «Струмок» № 125 від 19.06.2014 року за адресою АДРЕСА_2 проживають та зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Заборгованість по квартирній платі станом на 01.06.2014 року становить 2239, 83 грн. Заборгованість ОСОБА_2 - 303, 39 грн.; ОСОБА_4 - 1936 грн., якою квартплата не сплачується більше 4 років (а.с. 96т.1).

Ці ж обставини підтвердили в суді допитані в якості свідків голова ТВК «Струмок» ОСОБА_11 та бухгалтер кооперативу ОСОБА_12

Доводи апелянта про те, що будь-які ремонтні роботи в будинку не проводилися, про що був складений акт мешканцями будинку (а.с.85т.1), не беруться до уваги, оскільки акт наданий до матеріалів справи не засвідчений головою або комісією Товариства Власників Квартир «Струмок», а тому не може бути доказом на підтвердження викладених в ньому фактів.

Також колегія суддів вважає, що оцінка показів свідків ОСОБА_13 (брата відповідачки) та ОСОБА_14 (матері відповідачки) проведена вірно. При цьому, взято до уваги покази матері відповідача, яка вказала, що спірну квартиру дочка отримувала від банку (а.с.84т.1).

Доводи відповідачки про не проживання позивача в даній квартирі, колегією суддів не враховуються, оскільки в повній мірі спростовуються наявними в справі доказами та показами свідків. Також колегією суддів береться до уваги те, що між сторонами склалися неприязне ні стосунки, що в свою чергу також доводиться тим, що відповідачка з 2013 року чинить позивачу перешкоди в користуванні квартири, а останній намагається в неї вселитися.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що строк позовної давності на пред'явлення даного позову позивачем не було пропущено, оскільки про порушення своїх прав щодо спірної квартири він дізнався в 2013 році, а з позовом до суду звернувся в березні 2015 року.

Висновки суду, що частки сторін у даній квартирі є рівними відповідає нормам ст. 28,29 КпШС УРСР.

Колегія суддів, надавши оцінку доводам апеляційної скарги про доведеність факту придбання спірної квартири ОСОБА_4 за особисті кошти, вважає, що вони не підлягають задоволенню, так як спростовуються обставинами, встановленими судом першої інстанції та доказами, наявними в матеріалах справи, яким судом вірна надана оцінка. Таким чином, вірними є висновки суду першої інстанції про те, що квартира є спільним сумісним майном подружжя та підлягає розподілу в рівних частках без виділення їх в натурі, так як відповідачкою не було надано суду будь-яких належних і допустимих доказів тому, що квартира була придбана за її особисті кошти.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності. Оцінка доказів здійснена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Л.І.Пилипчук

(підпис) О.В.Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця