УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину квартири,-

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину квартири, який мотивував тим, що перебуваючи із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28 березня 1997 року сторони на ім'я відповідача за договором купівлі-продажу на спільні кошти подружжя придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 Після розірвання шлюбу до травня 2015 року відповідач ніколи не оспорювала прав позивача на вказану квартиру. Проте, на даний час виникло питання щодо поділу спільної квартири, як спільно набутого майна, оскільки відповідач оспорює право власності позивача на неї. Враховуючи викладене, позивач просив поділити спільне майно подружжя, визнавши за кожним із сторін право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Здійснено поділ спільного майна подружжя, та визнано за кожним окремо - за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 44, 79 квадратних метрів та житловою площею 27,28 квадратних метрів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_3просить у своїй касаційній скарзі скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3в період з 08 січня 1983 року до 30 березня 2008 року. Їх шлюб було розірвано за рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2008 року, яке набрало законної сили 31 березня 2008 року.

28 березня 1997 року сторони на ім'я відповідача за договором купівлі-продажу на спільні кошти придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44, 79 кв. м та житловою площею 27,28 кв. м. Право власності на вказану квартиру на ім'я відповідача зареєстровано КП «МБТІ» м. Нікополь 02 квітня 1997 року

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності цих осіб.

Отже в розумінні вказаної норми закону володіння квартирою, придбаною подружжям за час шлюбу на праві спільної сумісної власності презюмується.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира набута сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, у зв'язку з чим є спільним сумісним майном подружжя і при поділі належить обом сторонам в рівних частинах, а тому відповідач має право на 1/2 її частину відповідно до ст. 70 СК України, згідно вимог якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення із вказаним позовом до суду є безпідставними, оскільки про порушення законного права позивачу стало відомо лише в травні 2015 року, коли відповідач запропонувала йому знятись з реєстраційного обліку у квартирі, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину квартири.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова