Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/43/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 50 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Гансецької І.А., Товянської О.В.,

за участю секретаря: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначила, що вона та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, просила стягувати з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів його доходів щомісячно та на своє утримання в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною 3-ти річного віку.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 23 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно з 14.01.2016 року до досягнення дитиною повноліття та кошти на утриимання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 300 грн. щомісячно з 14.01.2016 року до 19.10.2016 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, постановити нове - про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, починаючи з моменту розірвання шлюбу, з 12.01.2016 року до досягнення дитиною повноліття до 19.10.2031 року. В стягненні коштів на утримання дружини просить відмовити. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що судом не враховано, що він добровільно утримував дитину. Надавати допомогу дружині не має можливості, поскільки має невелику заробітну плату, на його утриманні знаходиться непрацездатна мати, на нього покладені кредитні зобов»язання, які виникли для забезпечення їх сім»ї з позивачкою, має велику заборгованість по комунальних платежах.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 3, 4).

Відповідно до статей 180, 181 Сімейного кодексу України на відповідача покладається обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Позов заявлено 14.01.2016 року.

Розмір стягнутих судом аліментів сторонами не оспорюється.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про обгрунтованість позову в частині стягнення аліментів на дитину та період стягнення, є привильними.

При цьому надання матеріального забезпечення дитині відповідачем у добровільному порядку на правильність рішенння не впливає.

Статтею 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається з довідки Житомирської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату, заробітна плата відповідача за останні 2 місяці 2015 року складала 3562.15 грн., премія, відповідно 1200.00 та 2000.00 грн. (а.с. 40).

За таких обставин, висновок суду про те, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, є правильним.

Будь-яких доказів того, що мати відповідача є непрацездатною та знаходиться на його утримані, суду не надано, а тому зазначене твердженя апелянта не може бути взято до уваги.

Посилання апелянта на існування заборгованості за комунальні послуги, є надуманим, оскільки заборгованість рахується за іншою особою.

Відповідач стверджує, що під час перебування у шлюбі сторонами бралися кредити, які використані в інтересах сім»ї, і погашення яких він здійснює.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином посилання відповідача на вказану обставину не грунтується на законі, оскільки він не позбавлений можливості щодо поділу вказаних зобов»язань у встановленому законом порядку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді