АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/60/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2337/16Головуючий у 1-й інстанції Середа А. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Хіль Л.М.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

За участю секретаря: Колодюк О.П.,

За участю представників апелянта: ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

Представника відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Третьої міської лікарні м. Кременчука про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення,-

в с т а н о в и л а

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Третьої міської лікарні м. Кременчука, визначивши третьою особою головного лікаря Третьої міської лікарні м. Кременчука ОСОБА_6, прохаючи суд визнати незаконним наказ №5 від 06.10.2015 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

В обґрунтування позову зазначав, що він працює лікарем - травматологом з 1984 року в Третій міській лікарні м. Кременчука Полтавської області. За час роботи чесно і добросовісно виконував свої професійні обовязки. Завжди дотримувався медичної деонтології, етики та субординації.

Вказав, що 06.10.2015 року його ознайомили з наказом №5 про оголошення йому догани за «порушення норм етики та медичної деонтології, що проявилось у грубому та хамському поводженні з пацієнткою».

Зазначав, що 24.09.2015 року у нього були відібрані письмові пояснення щодо обставин, викладених у скарзі ОСОБА_7, в яких він свою провину заперечував, зазначив, що вказаних дій він не робив, а викладене в наказі не відповідає дійсності та є результатом необ`єктивно та недосконало проведеного розслідування. Пояснення, які в своїй заяві надала ОСОБА_7 є надуманими та зробленими нею на ґрунті неприязних відносин з ним.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено у зв`язку із недоведеністю його позовних вимог.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що конфліктної ситуації між ним та скаржницею взагалі не було, він дійсно попрохав вийти з кабінету ОСОБА_7, яка привезла 09.08.2015 року свою матір задля надання їй медичної допомоги у зв`язку із побутовою травмою, проте, голосу він не підвищував, тим більше не вживав нецензурної лайки, а роз`яснив, у притаманній йому тональності пацієнтці де вона зможе отримувати подальше лікування й надав відповідну довідку. Жоден із свідків, що надавав пояснення у судовому засідання не підтвердив факту конфліктної ситуації із скаржницею у вказаний день, навіть молодший медичний персонал, що був присутній у кабінеті підчас перебування у ньому ОСОБА_7 з дитиною та пацієнтки ОСОБА_8

Апелянт посилається й на те, що від нього ніхто не намагався отримати письмових пояснень з приводу конфліктної ситуації, про наявність догани він дізнався лише, коли йому зателефонували з відділу кадрів з лікарні і повідомили про її наявність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та інших учасників процесу, що з`явились у судове засідання, перевіривши обставини справи, наданими сторонами доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до норми ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Закон не вимагає, щоб таке порушення обов'язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п.22 постанови №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень,зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За твердженням позивача, що не заперечується відповідачем та третьою особою, позивач працює лікарем - травматологом в 3-й міській лікарні м. Кременчука Полтавської області з 1984 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 серпня 2015 року о 20 год.50 хв. ОСОБА_7 разом з матір`ю ОСОБА_8 звернулася до травматологічного пункту 3-ї міської лікарні міста Кременчука з побутовою травмою, яку отримала остання.

З пояснень осіб, допитаних у судовому засіданні у якості свідків, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_9, встановлено, що після огляду ОСОБА_8 медичною сестрою, був викликаний черговий лікар ОСОБА_5, який продовжив подальший огляд та консультацію пацієнтки.

Задля перевірки обставин справи та з`ясування відповідності дійсним обставин справи тверджень апелянта, що зазначені в апеляційній скарзі, колегією суддів було прослухано аудіозаписи судових засідань, що відбулись 12.05.2016 року та 08.07.2016 року, на яких було допитано усіх заявлених сторонами свідків.

Так, свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дійсно суду пояснили, що безпосередньо присутніми при конфліктній ситуації між лікарем ОСОБА_5 та його пацієнтами близько 20 год. 50 хв. 09 серпня 2015 року не були, проте, про вказаний конфлікт чули від інших членів трудового колективу.

У судовому засіданні ОСОБА_9 надала пояснення у якості свідка, вказала, що працює у Третій міській лікарні м. Кременчука медичною сестрою, пояснила, що вона завжди присутня при прийомі лікарем пацієнтів і якби був будь-який конфлікт, вона б його запам`ятала, проте, жодного конфлікту між пацієнтами та лікарем ОСОБА_5 вона не пам`ятає.

ОСОБА_5 колегії суддів було надано нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_14, яка надала аналогічні пояснення до тих, що вона надавала у судовому засіданні щодо відсутності будь-якого конфлікту між лікарем ОСОБА_5 та пацієнткою ОСОБА_8

Вказані пояснення приймаються до уваги колегією суддів у відповідності до норм ст.ст. 57-59, 303 ч. 2 ЦПК України, з урахуванням того, що вони не є суперечливими тим, які ОСОБА_14 надавала у судовому засіданні, що відбулось 12.05.2016 року.

ОСОБА_15 також пояснила, що жодного конфлікту між лікарем ОСОБА_5 та будь-ким з пацієнтів не пам`ятає, зокрема, події 09 серпня 2015 року вона також не пам`ятає.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 за твердженням скаржниці ОСОБА_7, були безпосередньо присутні у кабінеті лікаря при виникненні конфліктної ситуації, їх твердження про те, що вони взагалі не пам`ятають подій, що відбувались після 20 год. 50 хв. 09 серпня 2015 року, колегією суддів сприймаються, як небажання свідчити про події, що відбувались у вказаний період часу у місці їх безпосереднього знаходження та сприймаються скептично, у зв`язку із тим, що вказані особи працюють із позивачем безпосередньо у одному трудовому колективі.

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що ні вона, ні її мати, ОСОБА_8, до відповідної конфліктної ситуації, із лікарем ОСОБА_5 особисто знайомі не були. 09 серпня 2015 року о 20 год.50 хв. вона разом з матір`ю ОСОБА_8 звернулася до травматологічного пункту 3-ї міської лікарні міста Кременчука з побутовою травмою, що отримала її матір. Після попереднього огляду медичною сестрою, останньою був викликаний лікар. Зайшовши до кабінету, лікар почав задавати запитання про те, чим саме була спричинена травма, пояснення надавала здебільшого вона замість матері, у відповідь на що, лікар виставив її разом із малолітньою дитиною за двері, проти чого вона не заперечувала, адже навіть на дверях було відповідне попередження про заборону присутності сторонніх осіб у кабінеті. Після того, як вона з дитиною вийшла за двері, через двері почула, як лікар кричав на її матір, після чого вона разом із дитиною зайшла до кабінету, де проводився огляд, навіть після цього лікар продовжував розмову на підвищених тонах. На запитання куди саме звертатись її матері після наданої допомоги для подальшого лікування, лікар надав відповідь у підвищеному тоні із застосуванням нецензурної лайки. Вважає, що хамська поведінка лікаря виявилась в тому, що він дозволив собі кричати на пацієнтку, висловлюватись нецензурно та кричати в присутності дитини. Вказала, що при зазначеному конфлікті були присутні ще два працівники лікарні жіночої статі, які знаходились безпосередньо у кабінеті і взагалі мовчали. Вказала, що зазначена ситуація призвела до того, що її мати відмовилась від отримання подальшої медичної допомоги та більше із вказаною травмою навіть до інших лікарів не звертались, побоюючись хамської поведінки із боку інших лікарів. Зазначила, що вона задоволена наданням медичної допомоги її матері, за що вона вдячна, на її погляд, пацієнтка одужала, проте, це не виправдовує хамську поведінку лікаря.

Встановлено, що після вказаних, описаних вище, подій ОСОБА_7 звернулася до головного лікаря Третьої міської лікарні м. Кременчука із заявою про притягнення до відповідальності позивача.

06 жовтня 2015 року наказом головного лікаря № 5 було накладено дисциплінарне стягнення на лікаря-травматолога ОСОБА_5 у вигляді догани за порушення ним норм етики та медичної деонтології, що виявилося у грубому та хамському поводженні з пацієнткою.

Згідно із ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, у матеріалах справи наявні копії письмових пояснень молодшої медсестри лікарні ОСОБА_15, яка пояснила, що хвору ОСОБА_8 взагалі не бачила, по суті ситуації, що склалась, нічого пояснити не може.

Також, були відібрані письмові пояснення від медсестри ОСОБА_9, в яких з приводу нічого не зазначено.

У матеріалах справи міститься лише акт про те, що лікар ОСОБА_5 відмовився від підписання наказу про винесення догани.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів того, що уповноважена особа лікарні зверталась до лікаря ОСОБА_5 з вимогою надати письмові пояснення з приводу конфліктної ситуації, яка була розцінена як порушення останнім трудової дисципліни, що суперечить нормам ст. 149 КЗпП України.

До застосування дисциплінарного стягнення власник зобов'язаний зажадати від працівника письмові пояснення. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник зможе довести те, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не дав. Як правило, таким доказом є акт, складений за підписом кількох осіб на підтвердження відмови працівника дати пояснення по суті порушення трудової дисципліни.

У судовому засіданні, що відбулось 12.05.2016 року представник відповідача на запитання суду надав відповідь про те, що йому відомо про необхідність відібрання пояснень від порушника трудової дисципліни, проте, судом першої інстанції не було надано належної оцінки відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів витребування роботодавцем таких пояснень чи відмови від їх надання лікарем ОСОБА_5

З огляду на викладене, помилковим є висновок суду першої інстанції про дотримання роботодавцем процедури накладення дисциплінарного стягнення на лікаря ОСОБА_5, а тому вірними є доводи апелянта про те, що таке порушення процедури мало місце.

Також, апелянт вказував на те, що він не є членом лікарняної профспілки, проте, є членом Вільної профспілки, що, на його думку, є причиною накладення на нього дисциплінарного стягнення з боку керівництва лікарні.

Посилання позивача на те, що про притягнення його до дисциплінарної відповідальності відповідач повинен був повідомити профспілковий орган я кому він є членом, а не профспілковий орган лікарні, є необґрунтованими, оскільки притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення стягнення - це право роботодавця, а не його обов'язок. До того ж згідно зі статтею 152 КЗпП замість накладення дисциплінарного стягнення роботодавець може передати питання про порушення трудової дисципліни на розгляд трудового колективу або його представницького органу (профспілка, рада трудового колективу тощо).

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи і не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Відмовляючи у задоволені позову, суд неправильно виходив з відсутності підстав до його задоволення, оскільки притягнення позивача до дисциплінарної відповідача було здійснено відповідачем з порушенням встановленого Кодексом законів про працю України порядку з порушенням норм матеріального права, які регулюють спірне питання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до переконання про невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи в частині проведення уповноваженими особами Третьої міської лікарні м. Кременчука з дотриманням відповідної процедури, передбаченої КЗпП України, накладення на працівника лікаря-травматолога ОСОБА_5, дисциплінарного стягнення. Також, колегія суддів вважає, що у результаті викладеного, місцевим судом було порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 липня 2016 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Третьої міської лікарні м. Кременчука № 5 від 06 жовтня 2015 року про накладення дисциплінарного стягнення на лікаря-травматолога ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді: С.Ю. Мартєв

ОСОБА_17

З оригіналом згідно: ОСОБА_1