АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.

суддів: Макарова М.О., Тамакулової В.О.,

при секретарі Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про виселення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1. Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.05.2014 року, який було укладено з ОСОБА_7. На момент укладання зазначеного договору купівлі-продажу в квартирі окрім продавця квартири, ОСОБА_7, залишався проживати ОСОБА_3. Згідно до п.13 договору купівлі-продажу від 08.05.2014 року ОСОБА_7 зобов'язався до 08.05.2014 року зняти всіх зареєстрованих в квартирі осіб та повністю її звільнити. Позивачка разом зі свідками звернулася до відповідача з проханням добровільно звільнити квартиру, він нібито погодився до 21.10.2014 року це зробити, про що ним було складено розписку, однак в подальшому він не виселився і продовжує проживати в квартирі. Вказала, що колишній власник квартири ОСОБА_7 придбав вищевказану квартиру у ОСОБА_8 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий номер 24. Даний нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири від 13.01.2014 року був укладений від імені ОСОБА_3 по довіреності на ОСОБА_9 Право власності на квартиру в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.03.1995 року, згідно якого спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_3. Позивачка посилається на те, що є два свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 10.03.1995 року, із зазначенням в них однакових часу видачі, органу, що їх видав, однак з різним кількісним складом власників спірної квартири. Вважає, що свідоцтво про право власності на житло від 10.03.1995 року, згідно якого спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_10, є підробленим з метою незаконного позбавлення її права власності на майно, тобто виготовлене пізніше за часом, ніж свідоцтво, в якому власником квартири вказано одноособово ОСОБА_3, а тому в такому свідоцтві зазначено фіктивні відомості про власників квартири і тому воно повинно бути визнано судом недійсним. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просила виселити ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житла; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 10.03.1995 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 10.03.1995 року №3/492, в якому власниками квартири АДРЕСА_2 зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_10.

Із зустрічним позовом до ОСОБА_2 звернулись ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та, обґрунтовуючи його, зазначили, що 24 лютого 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у справі 202/11956/14-к було винесено вирок відносно ОСОБА_8, згідно якого його було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. ст. 190 ч. 3, 358 ч. 4 КК України. Вироком суду було встановлено, що своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_8, діючи за попередньою змовою групою осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, шляхом обману, використовуючи завідомо підроблені документи, придбав квартиру АДРЕСА_3, спричинивши при цьому разом з іншими співучасниками злочину потерпілому ОСОБА_3 майнову шкоду на загальну суму 306017,00 грн. Враховуючи обставини справи, зокрема встановлення та доведення протиправного (злочинного) характеру вибуття майна (квартири) з володіння власників, вважають, що у суду є законні підстави для задоволення віндикаційного позову, а саме витребування майна із чужого незаконного володіння. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 березня 1995 року квартира №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової, 14-А, належала ОСОБА_3 та ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності по 50% в кожного. ОСОБА_10 померла 30 березня 2008 року у віці 84 роки. На випадок своєї смерті ОСОБА_10 залишила заповіт від 20.06.2000 року, у відповідності з умовами якого належну їй частку квартири №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Корольової, 14-А, вона заповідала своїм онукам: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рівних частинах кожному. Заяви про прийняття спадщини якими було подано до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк. Враховуючи те, що спірна квартира зареєстрована за відповідачкою, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 позбавлені можливості зареєструвати своє право власності. Позивачі за зустрічним позовом просили суд: витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової, 14-А; визнати за позивачами право власності на квартиру №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової, 14-А у співвідношенні: за ОСОБА_3 - у розмірі 1/2 частини квартири, за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 1/4 кожному та зобов'язати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати право власності за позивачами.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності задоволено частково, витребувано із чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 1/2 частину квартири 140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Корольової, 14-А., визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину квартири 140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Корольової, 14-А та ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину квартири 140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Корольової, 14-А в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10, яка померла 30 березня 2008 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 749,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову та в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог; просить ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову в повному обсязі та залишення без задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення районного суду частково скасувати та у скасованій частині ухвалити нове, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_10 (мати ОСОБА_3), сім'я якої складалася із трьох осіб, у 1969 році отримала ордер №413а, який видано на підставі рішення виконкому Жовтневого району №545 пар.5 від 10.09.1969 року на право заняття окремої трикімнатної квартири АДРЕСА_4 (а.с.7-9 т.3).

Згідно відомостей про приватизацію, наданих Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, квартира АДРЕСА_4 була приватизована ОСОБА_10 та ОСОБА_3, що підтверджується заявою ОСОБА_10 про приватизацію квартири АДРЕСА_4, довідкою про склад сім'ї наймача та займані ним приміщення від 22.02.1995 року; довідкою Дніпропетровського металургійного інституту від 01.06.1995 року з місця роботи; розрахунком площі квартири, що безоплатно приватизується від 10.03.1995 року №5/492-95; розпорядженням органу про приватизацію від 10.03.1995 року №3/492-95 про передачу у власність ОСОБА_10 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_5. (а.с. 115-121 т.2).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів 10 березня 1995 року на підставі розпорядження №3/492-95 від 10 березня 1995 року квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_10, та записано у реєстрову книгу за №105п-139, що підтверджується копією інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_4, яка надійшла з Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 171-198 т.2).

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно договорукупівлі-продажу квартири від 13.01.2014 року, ОСОБА_3, від імені якого діяв ОСОБА_8 на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 27 грудня 2013 року за реєстровим №4-2248, продав покупцю ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_6 (а.с.190 т.1).

У пункті п. 3 зазначеного вище договору вказано, що квартира належить продавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 березня 1995 року Виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 10 березня 1995 року №3/492-95, зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №105п-139.

08 травня 2014 року спірна квартира за договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрованого в реєстрі №1127, була продана ОСОБА_7 покупцю ОСОБА_2 (а.с.5 т.1).

Також судом встановлено, що згідно вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2015 року по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001236 від 30.04.2014 року, відносно ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ст.ст.190 ч. 3, 358 ч.4 КК України, він був визнаний винним у вчинення кримінальних правопорушень (злочинів) та призначено йому покарання (а.с.76-78 т.1).

Зазначеним вище вироком було встановлено, що ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він, маючи злочинний намір придбати право на чуже майно у великих розмірах шляхом обману, у грудні 2003 року разом із ОСОБА_13 від невстановленої особи отримали інформацію про квартиру АДРЕСА_7, що перебувала у власності ОСОБА_3 та ОСОБА_10, яка померла 10 березня 2008 року, залишивши заповіт на своїх онуків. ОСОБА_13 вступила у попередню змову з ОСОБА_8 та ОСОБА_14, розподіливши заздалегідь між собою ролі. Згідно зі своєю роллю ОСОБА_13 повинна була забезпечити наявність підроблених правовстановлюючих документів на квартиру на ім'я ОСОБА_3, переконати його під приводом підготовки документів для продажу нерухомого майна підписати довіреність на право розпорядження квартирою обвинуваченим ОСОБА_8, який повинен був із використанням підроблених документів, наданих йому ОСОБА_13, продати квартиру ОСОБА_7, який у подальшому, видаючи себе за власника квартири, мав продати її сторонній особі.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_13 та ОСОБА_8 27 грудня 2013 року за місцем мешкання ОСОБА_3 повідомили останньому недостовірні дані, що для продажу квартири їм необхідна довіреність від його імені. ОСОБА_3, не розуміючи злочинного наміру, разом із ними прибув до нотаріальної контори державного нотаріуса ОСОБА_11, де видав довіреність на право розпорядження зазначеною вище квартирою на ім'я ОСОБА_8

ОСОБА_13, усвідомлюючи, що на підставі цієї довіреності ОСОБА_8 не зможе продати квартиру, оскільки 1/2 її частина належить померлій ОСОБА_10, придбала у невстановленому місці підроблені правовстановлюючі документи на квартиру, а саме свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_3, довідки з БТІ та з КП «ЖЕП №26», які передала ОСОБА_8

Після цього останній, достовірно знаючи, що ОСОБА_3 не є одноосібним власником квартири, діючи умисно, за вказівками ОСОБА_13 13 січня 2014 року прибув до нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_6, де подав завідомо підроблені документи нотаріусу, який зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 Потім, реалізуючи спільний злочинний план, ОСОБА_8 уклав договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_14, згідно з яким продав цю квартиру останньому. При цьому ОСОБА_8, будучи знайомим із ОСОБА_14 усвідомлював, що останній не має можливості купити для себе квартиру, а діє відповідно до вказівок ОСОБА_13 та згідно з відведеною йому роллю, з корисливих мотивів.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, шляхом обману, використовуючи завідомо підроблені документи, придбав право на вищевказану квартиру, заподіявши при цьому потерпілому ОСОБА_3 матеріальної шкоди на загальну суму 306017,00 грн.

Судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на цей вирок повернено особі, яка її подала. Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_2 не є потерпілою в цьому кримінальному провадженні, а, отже, не має права подавати апеляційну скаргу; ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року залишена без змін.

Таким чином, зазначений вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2015 року не скасований та набрав законної сили, а відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справ про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Місцевим судом також встановлено, що 30 березня 2008 року померла ОСОБА_10 (а.с.114 т.1).

Відповідно до заповіту від 22 червня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_15, зареєстрованого в реєстрі за №2-1773, ОСОБА_10 на випадок своєї смерті заповідала належну їй частину квартири №140, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Гулі Корольової, буд.14-А - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у рівних частинах кожному (а.с.116 т.1).

Відповідно до спадкової справи №725/08, заведеної 15.07.2008 року Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною контрою після смерті ОСОБА_10, яка померла 30.03.2008 року, із заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулися: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.109-143 т.1).

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_16 від 03 червня 2016 року відмовлено ОСОБА_17, яка діє від імені ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої 30.03.2008 року ОСОБА_10, а саме частку квартири, що розташована в АДРЕСА_8 у зв'язку з тим, що на цей час відсутня реєстрація права власності на зазначену квартиру за спадкодавцем (а.с.29 т.3).

Згідно до ОСОБА_14 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 16062253 від 13.01.2014 року, власником квартири №140 по вул. Гулі Корольової, буд14-А є ОСОБА_7 (а.с.88 т.2)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 10.06.2016 року за №61176012, власником квартири АДРЕСА_6 відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер: 1127, виданий 08.05.2014 року, видавник: ОСОБА_12, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, є ОСОБА_18 (а.с.39-40 т.3). Така ж інформація була підтверджена під час розгляду справи апеляційним судом (а.с.122-123 т.3).

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року, з відповідними змінами і доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, за якою договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, детально дослідивши надану Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради приватизаційну справу щодо квартири АДРЕСА_9; встановивши факт правомірності оформлення свідоцтва про право власності на спірну квартиру на двох співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_10, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло видане 10.03.1995 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 10.03.1995 року №3/492, в якому власниками квартири АДРЕСА_2 зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_10.

Доводи апелянта про те, що для укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 13.01.2014 року було представлено свідоцтво про право власності на вказану квартиру, згідно якого ОСОБА_3 є єдиним власником цього житла - не спростовують правильності висновку районного суду про відмову у задоволенні вищевказаної позовної вимоги, оскільки факт підроблення саме цього свідоцтва встановлено наведеним вище вироком суду, що набрав законної сили.

Розглядаючи дану справу колегія бере до уваги, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 13.01.2014 року, укладений між ОСОБА_3, від імені якого діяв ОСОБА_8 на підставі довіреності, та покупцем ОСОБА_7 (а.с.190 т.1) до цього часу учасниками процесу у передбаченому діючим законодавством порядку не оспорений, позовна вимога про визнання його недійсним повністю або частково не заявлена.

Колегія звертає увагу, що встановлення вищевказаним вироком суду певних обставин, які свідчать про вчинення особами неправомірних дій і злочину, не є тотожним визнанню угоди недійсною в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 13.01.2014 року у судовому порядку не оспорений та його недійсність/нікчемність не встановлена судом; враховуючи, що право власності на спірну квартиру на цей час зареєстровано за ОСОБА_18; приймаючи до уваги, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вважають себе правомірними власниками спірної квартири або її частини, - колегія дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 спірної квартири, про визнання за даними позивачами право власності на спірну квартиру у співвідношенні: за ОСОБА_3 - у розмірі 1/2 частини квартири, за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 1/4 кожному, про зобов'язання Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати право власності за даними позивачами, а також позовна вимога ОСОБА_2 про виселення зі спірної квартири ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними.

Крім того, позовні вимоги ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо визнання за кожним з них права на 1/4 частину спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10 не пред»явлені до ОСОБА_3, який є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_10 і тому є належним відповідачем за даними позовними вимогами.

Суд звертає увагу, що позовна вимога ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 не підлягає також задоволенню, оскільки є неконкретизованою щодо частки, яку кожен із вказаних позивачів просить витребувати на свою користь.

Колегія звертає увагу, що сторони не позбавлені права звернення до суду за захистом своїх порушених прав і законних інтересів з іншими позовними вимогами або з посиланням на інші підстави.

На викладені вище факти місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що спричинило ухвалення передчасного рішення в частині часткового задоволення позовних вимог, яке у вказаній частині підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, керуючись положеннями ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 рокув частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності; витребування із чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_10; визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_10 та ОСОБА_5 права власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_10 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10, яка померла 30 березня 2008 року; стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору у розмірі 749,0 грн., скасуватита у скасованій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про витребування із чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_10; про визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_10 та ОСОБА_5 права власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_10 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді