Провадження № 2/344/4393/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Польської М.В.

при секретарі c/з Дзюбак Х.Б..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в серпні 2016 року в суд до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

Позивач підтримав вимоги, просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився,однак подав заяву про визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, яка є матір'ю позивача, заповіла 11.10.1996 року 56/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться АДРЕСА_1

Попередньо, дане нерухоме майно, належало ОСОБА_4 згідно Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.07.1996 року (а.с.31).

Однак станорм на 18.05.2012 року (поточна технічна інвентаризація) технічні характеристики об'єкта змінилися (а.с.17-30).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що посвідчується Свідоцтвом про смерть (а.с.44).

За вимогами стаття 1220, 1223 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як слідує з вимог ст.. 1236 цього ж кодексу заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину (ст.. 1268 ЦК).

Позивач у термін встановлений ст..1270 ЦК України звернулися до нотаріуса про прийняття спадщини.

За статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

А стаття 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 11.08.2016 року було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину (а.с.6), в зв'язку із зміною технічних характеристик домоволодіння, що не є самочинним будівництвом за наявності Декларації ДАБК 05.09.2012 року. Проте, іншим співвласником - відповідачем у справі було зареєстровано 25.12.2012 року право власності на іншу частку - 81/100, з врахуванням проведеної технічної інвентаризації, а частка що залишилася за ОСОБА_4 складає вже 19/100 частин домоволодіння.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже даний спір розглядається судом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, коли змінилися (значно зменшилися) частки домоволодіння співвласників.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 331, 1220, 1223, 1268, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, жителем АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - невідомий, право власності у порядку спадкування на 19/100 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, яка належала ОСОБА_4 що померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Польська М.В.