АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №664/427/14-ц Головуючий в І інстанції Никифоров Є.О.
Провадження №22-ц/791/334/16 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоПрокопчук Л.П.
Суддів:Базіль Л.В.,
Полікарпової О.М.
секретарПрушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від «27» листопада 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 20.11.2006 року отримав кредит у розмірі 3248,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис ОСОБА_5 у заяві.

Відповідно до умов договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість щомісячно, однак взятих на себе зобов'язань не виконав і тому станом на 16 січня 2014 року утворилася заборгованість у сумі 26888,58 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 2291,90 грн.; заборгованості по процентам у сумі 9088,18 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань у сумі 13751,90 грн.; а також штрафів - 500 грн. фіксована частина і 1256,60 грн. процентна складова.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_5 всю витребувану суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору.

Останнім рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРиват Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, банк подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив його скасувати і ухвалити нове, яким позов ПАТ КБ «ПРиват Банк» задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник публічного акціонерного товариства апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених у ній і просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову банку.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 20 листопада 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк», правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_5, укладено договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком і позичальником кредитно-заставний договір.

Відповідно до умов договору ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 3258,69 грн. строком на 36 місяців з 20 листопада 2006 року по 20 листопада 2009 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 129,90 грн. для погашення заборгованості за кредитом.

Належним чином взяті на себе зобов'язання відповідач не виконував, останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитом ним здійснено 25 вересня 2007 року в розмірі 338,79 грн., після чого погашення заборгованості особисто ним не здійснювалося.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 16 січня 2014 року становить 26888,58 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 2291,90 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 9088,18 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань у сумі 13751,90 грн., а також штрафу: 500 грн. - фіксована частина і 1256,60 грн. - процентна складова.

Відмовляючи банку у задоволенні його позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «Приват Банк» порушено п'ятирічний строк позовної давності, що збільшений за домовленістю сторін, при цьому початком перебігу строку позовної давності суд визначив 28.10.2007 року.

Колегія суддів погоджується з тим, що у задоволенні позову банку слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності, але не у зв'язку з тими обставинами, на які послався суд першої інстанції у своєму рішенні, оскільки такі висновки суду не узгоджуються з правовими позиціями, висловленими у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15).

У своїй постанові Верховний Суд України вказав на таке:

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пункт 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювалися. Адже у цій справі зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності.

Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У своїх запереченнях на позовну заяву ОСОБА_5 спростовує факт погодження з ним Умов, які долучені позивачем до матеріалів справи, також у заяві позичальника від 20 листопада 2006 року не йдеться про збільшення строку позовної давності, відтак у суду першої інстанції не було підстав вважати, що між сторонами було укладено договір у письмовій формі про збільшення строку позовної давності до 5 років.

Отже до правовідносин, що виникли між сторонами слід застосувати загальний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України.

До постановлення рішення відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушенням боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється по кожному простроченому платежу (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року).

Оскільки за умовами кредитного договору повернення кредиту мало здійснюватися відповідачем щомісячно по 129,90 грн. з 20 листопада 2006 року і по 20 листопада 2009 року, то звернення банку до суду з позовом лише 05.02.2014 року свідчить про порушення позивачем трьохрічного строку позовної давності стосовно всіх щомісячних платежів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про переривання строку позовної давності частковим погашенням відповідачем 10.09.2010 року кредиту у сумі 7,92 грн., то колегія вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Зі змісту зазначеної норми закону слідує, що саме особа має вчинити дії, які свідчать про визнання нею свого боргу, однак доказів того, що саме ОСОБА_5 вніс 10.09.2010 року 7,92 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять.

І представник банку підтвердила, що надати докази, які б підтвердили сплату цієї суми особисто відповідачем банк не може.

За встановленого немає підстав вважати, що відповідачем вчинялись дії про визнання свого боргу за кредитним договором у вересні 2010 року.

Окрім того, навіть за умови часткової сплати ОСОБА_5 10.09.2010 року заборгованості за кредитним договором у сумі 7,92 грн. банк і після можливого переривання строку пропустив трирічний строк позовної давності, т.я. з позовом до суду позивач звернувся лише 05.02.2014 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 листопада 2015 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В решті це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис Л.П.Прокопчук

Судді: підпис Л.В.Базіль

підпис О.М.Полікарпова

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук