АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №624/251/15-ц
Провадження № 22-ц-/790/1091/15 Головуючий І інстанції: Криворотов С.В.
Категорія: договірні Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Насіннєве» на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 30 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Насінневе», третя особа - Реєстраційна служба Кегичівського районного управління юстиції Харківської області про визнання недійсним договору оренди землі,-

в с т а н о в и л а:

06 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Насінневе», уточнивши його в порядку ст. 31 ЦПК України, просив визнати недійсним договір оренди землі № 76 від 17.01.2013 року, укладенийміж ним та ПАТ «Насінневе», на підставі якогозареєстроване право оренди на земельну ділянку для товарного сільськогосподарської виробництва площею 3,5751 гектарів, кадастровий № НОМЕР_1, що розташована на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний НОМЕР_3 в03 липня 2014 року, вважаючи його припиненим та зобов'язати відповідача повернути йому спірну земельну ділянку, вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він на підставі державного акту на право власності серії НОМЕР_2, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією 29.01.2008р., є власником земельної ділянки площею 3,5751 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Зазначеною земельною ділянкою користується ПАТ «Насіннєве» на підставі договору оренди землі від 17.01.2013р. №76, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.07.2014р. за НОМЕР_3.

Однак, вказаний договір є недійсним оскільки, він ані його, ані додатки до нього, як то: акт приймання передачі земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, не підписував, отже, відповідно, не мав волевиявлення на його укладення.

У добровільному порядку повернути земельну ділянку відповідач не бажає.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 30 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі №76 від 17.01.2013р., укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Насінневе», на підставі якого зареєстроване право оренди на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5751 га, кадастровий № НОМЕР_4, розташованої на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № НОМЕР_5 від 03.07.2014 року.

Зобовязано Публічне акціонерне товариство «Насінневе» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,5751 га, кадастровий № НОМЕР_4, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №52, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 29.01.2008 року.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Насінневе» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не прийняв до уваги, що позивач був обізнаний про те, що належна йому земельна ділянка використовується Товариством на договірних засадах, а також того факту, що договір оренди землі (пропозицію) для його підписання ОСОБА_1 у ПАТ «Насінневе» отримувала його мати - ОСОБА_2, яка повернула до ПАТ «Насінневе» вже підписаний договір оренди землі. При цьому суд не прийняв до уваги, що згідно ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ПАТ «Насінневе», перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам норм процесуального закону.

Розглядаючи спір, суд повно і всебічно з'ясував та встановив дійсні обставини справи правильно визначився з юридичною природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює.

Наявні матеріали справи свідчать, що позивач на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією 29 січня 2008 року є власником землі, площею 3,5751 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Згідно договору оренди землі від 17 січня 2013 року №76, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №23776629 в03 липня 2014 року, ОСОБА_1 надав, а ПАТ «Насінневе» прийняло в строкове платне користування належну останньому земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4, загальною площею 3,5751 га строком на 10 років (а.с.7-10).

До вказаного договору був доданий акт визначення меж земельної ділянки в натурі від 17 січня 2013 року (а.с.11), Акт передачі-прийому земельних ділянок згідно з договором оренди від 17 січня 2013 року (а.с.12).

Земельна ділянка на час розгляду справи в суді використовується відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, визнаючи недійсним договір оренди землі та вирішуючи питання щодо зобов'язання ПАТ «Насінневе» повернути спірну земельну ділянку позивачеві, суд першої інстанції виходив із того, що спірний договір укладено без волевиявлення позивача, оскільки він не підтверджений його особистим підписом.

При цьому суд керувався положеннями зазначених у його рішенні нормативно-правових актів.

З висновком суду судова колегія погоджується, оскільки дійшов він його на основі повно встановлених фактичних обставин справи, об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірного застосування норм матеріального та процесуального права.

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, як це передбачається вимогами ст. 627 УК України.

Своє волевиявлення на укладання договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

За положеннями ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

За вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 своєї постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Факт відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на укладення договору встановленні розгляду спору.

Відповідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №6597 від 16 вересня 2015 року підписи від імені ОСОБА_1 у трьох примірниках договору оренди землі від 17.01.2013 року № 76, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Насіннєве», на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5751 га на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, розташовані на зворотній стороні другого аркуша документів, у графі «Орендодавець» виконані не ОСОБА_1.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв висновок експертизи, у розумінні ст. 58-59 ЦПК України, належним та допустимим доказом та дав йому належну оцінку.

Правильно суд дійшов висновку, що факт отримання позивачем плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, не спростовує висновків суду про недійсність договору і не створює для нього правових наслідків.

За ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За умовами визнання договору оренди земельної ділянки недійсною, використання відповідачем земельної ділянки є безпідставним.

Тому суд правильно застосував та виходив із того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Право власності позивача на земельну ділянку підтвердженно Державним актом на право власності на земельну ділянку.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість доказів у їх сукупності, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України та на виконання вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України привів мотиви, з яких вважав встановленою наявність фактів, якими позивач обґрунтовував вимоги, відхилив вважаючи позицію відповідача помилковою, докази ПАТ «Насінневе» на заперечення проти позову, правильно застосував норми закону.

Відповідно до ст. 208 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Насіннєве» відхилити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -