Справа № 161/2552/13-ц Провадження № 22-ц/773/1016/16 Головуючий у 1 інстанції: Кухтей Р.В.
Категорія: 20 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А. ,

суддів - Шевчук Л.Я., Данилюк В.А.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання довіреностей та договору купівлі-продажу недійсними, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання довіреностей та договору купівлі продажу недійсними.

Свій позов обґрунтовував тим, що вироком Луцького міськрайонного суду від 14 березня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 30 травня 2006 року, ОСОБА_4 був засуджений за ч.4 ст.190 КК України за те, що в серпні 2004 року шляхом обману та зловживання довірою заволодів квартирою ОСОБА_7, що знаходиться за адресою : м.Луцьк, пр.Волі,14/49. Даним вироком було встановлено, що підставою для відчуження спірної квартири стали дві нотаріально посвідчені довіреності : видана від імені його батька ОСОБА_7 на імя ОСОБА_4, від 29 вересня 2004 року, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_8 за реєстраційним номером 2985, та довіреність, видана ОСОБА_6 на імя ОСОБА_4 від 16 жовтня 2004 року, посвідчена державним нотаріусом м.Постава Вітебської області Республіки Білорусь за реєстраційним номером 1214.

Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_7, який помер 26 листопада 2006 року він не може оформити своїх спадкових прав, оскільки дана квартира на підставі вказаних довіреностей була відчужена ОСОБА_4 - ОСОБА_9 у зв"язку з чим просив визнати недійсними довіреність, видану від імені ОСОБА_7 на імя ОСОБА_4 від 29 вересня 2004 року, посвідчену приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстраційним номером 2985, довіреність видану від імені ОСОБА_6 на імя ОСОБА_4 від 16 жовтня 2004 року, посвідчену державним нотаріусом м.Постава Вітебської області Республіки Білорусь за реєстраційним номером 1214, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11 листопада 2004 року.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 10 квітня 2013 року в якому ухвалою місцевого суду від 1 жовтня 2013 року виправлено описку щодо дати укладення правочину, позов задоволено.

Визнано недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_7 на імя ОСОБА_4 від 29 вересня 2004 року, посвідчену приватним нотаріусом Луцького міського нотарального округу ОСОБА_8 за реєстраційним номером 2985.

Визнано недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_6 на імя ОСОБА_4 від 16 жовтня 2004 року, посвідчену державним нотаріусом міста Постава Вітебської області Республіки Білорусь за реєстраційним номером 1214.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 49, що в будинку № 14 по пр.Волі в місті Луцьку від 11 листопада 2004 року.

15 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_4 подав заяву про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 10 квітня 2013 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 17 травня 2016 року в задоволені заяви відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 10 квітня 2013 року відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням представник відповідача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу подану в інтересах відповідача підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в ній, та уточнив, що судом першої інстанції не врахована обставина, яка встановлена вироком суду, в тій частині, що ОСОБА_4 засуджений лише за те, що не повернув ОСОБА_7 кошти, отримані за квартиру за оспорюваним правочином.

Позивач ОСОБА_1 та його адвокат ОСОБА_2 вважають апеляційну скаргу безпідставною, оскільки встановлено, що власник спірної квартири був обмежено дієздатним, а вина ОСОБА_4 у протиправному заволодінні квартирою доведена вироком суду і ці обставини не підлягають доказуванню відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом з пояснень сторін, письмових матеріалів справи встановлено, що 11 листопада 2004 року на підставі довіреності, яка була видана від імені ОСОБА_7 на імя ОСОБА_4 від 29 вересня 2004 року, посвідченої приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстраційним номером 2985 та довіреності, яка була видана від імені ОСОБА_6 на імя ОСОБА_4 від 16 жовтня 2004 року, посвідченої державним нотаріусом м.Постава Вітебської області Республіки Білорусь за реєстраційним номером 1214, відповідач ОСОБА_4 продав належну батькові позивача квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_9, по фактичній ціні 13500 доларів США, що на час продажу становило 71635,05 грн., хоч в договорі була зазначена фіктивна ціна 7156 грн.

Вироком Луцького міськрайонного суду від 14 березня 2006 року, який було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 30 травня 2006 року встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_10 незаконно, шляхом обману і зловживання довірою, за попередньою змовою між собою, протиправно заволоділи квартирою ОСОБА_7, а отримані від продажу житла кошти привласнили, чим завдали потерпілому шкоду у особливо великому розмірі. Зазначеним вироком позовні вимоги потерпілого до ОСОБА_10 та ОСОБА_4 було задоволено частково та стягнуто солідарно із засуджених на користь ОСОБА_7 71635 грн.05 коп. матеріальної шкоди у вигляді вартості квартири АДРЕСА_3 та 10000 грн. компенсації на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного відчуження спірного жилого приміщення покупцю житла ОСОБА_9

Також судом встановлено, що ОСОБА_7 на момент вчинення правочину був обмежено дієздатним, що підтверджується довідкою Волинської обласної психіатричної лікарні № міста Луцька № 1129 від 15 березня 2011 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 лікувався стаціонарно у закладі з 25 лютого 2004 року по 13 березня 2004 року з діагнозом: «Психоорганічний синдром внаслідок перенесеної черепно-мозгової травми ЦА з інтелектуально мнестичним зниженням та транзиторними делірізними включеннями», у звязку з цим, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 326 від 29 червня 2000 року ОСОБА_1 було призначено піклувальником над його батьком ОСОБА_7

З повідомлення виконавчого комітету Луцької міської ради вбачається, що рішення виконкому, щодо надання дозволу на відчуження квартири АДРЕСА_4 не зареєстровано.

26 листопада 2006 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 034456 від 28 листопада 2006 року.

За життя ОСОБА_7 залишив заповіт, згідно якого частину квартири АДРЕСА_5 заповів сину позивачу у справі ОСОБА_1

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України).

Вважаючи своє право порушеним ОСОБА_1 звернулася з позовом про визнання недійсними довіреностей та договору купівлі-продажу квартири з підстав невідповідності їх вимогам закону.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Висновки суду першої інстанції в частині визнання незаконними довіреності ОСОБА_7 від 29 вересня 2004 року та договору купівлі- продажу квартири АДРЕСА_6 від 11 листопада 2004 року, колегія суддів вважає такими, що не відповідають обставинам справи та зроблені на неповному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи, що є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України для скасування рішення місцевого суду і ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до положень статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З вироку суду від 14 березня 2006 року в частині цивільного позову вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 був представником потерпілого ОСОБА_7 на користь якого з ОСОБА_4 та ОСОБА_10 в солідарному порядку стягнуто 71635 грн.05 коп. матеріальної шкоди у вигляді вартості спірної квартири та 10000 грн. компенсації на відшкодування моральної шкоди завданої злочином (а.с.15-16).

Отже, на час прийняття вказаного судового рішення ОСОБА_7, як потерпілий по справі та позивач, реалізував своє право на захист своїх інтересів, щодо належного йому нерухомого майна і обрав спосіб у вигляді стягнення вартості належної йому квартири, за ціною, яка існувала на момент відшкодування.

Тому, колегія суддів вважає, що в даному випадку, захисту права позивача ОСОБА_11, як спадкоємця за заповітом, у спосіб визнання довіреності, виданої від імені ОСОБА_7 на ім»я ОСОБА_4 від 29 вересня 2004 року та договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 11 листопада 2004 року недійсними не підлягають.

З висновком суду, щодо визнання недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_6 на імя ОСОБА_4 від 16 жовтня 2004 року, посвідчену державним нотаріусом міста Постава Вітебської області Республіки Білорусь за реєстраційним номером 1214, колегія суддів також не може погодитись з огляду на те що вказана вимога не порушує будь-яких прав позивача ОСОБА_1, а стосується прав ОСОБА_6, який у позові є третьою особою.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На виконання зазначеної норми процесуального права судом апеляційної інстанції були витребувані та досліджені письмові докази для з»ясування всіх обставин справи (а.с.141-145). Встановлено, що довіреність ОСОБА_7 на ОСОБА_4 була видана 29 вересня 2004 року (а.с.143), ОСОБА_6- 16 жовтня 2004 року. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 27 жовтня 2004 року спірна квартира №49 по пр-Волі,14 в м.Луцьку належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_12, після смерті якої на належну їй 1/3 частку право власності оформив її чоловік ОСОБА_7,(а.с.143,145) та ОСОБА_13 (а.с.144). Згідно нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 11 листопада 2004 року (а.с.141-142) ОСОБА_4 діючи в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідчених довіреностей продав квартиру №49 по пр.Волі.14 в м.Луцьку ОСОБА_9

На час укладення 29 вересня 2004 року ОСОБА_7 довіреності на ОСОБА_4 та укладення останнім договору купівлі-продажу квартири з ОСОБА_9, батько позивача не був єдиним власником спірної квартири, а тому висновки суду першої інстанції в частині визнання довіреності ОСОБА_6 на ім»я ОСОБА_4 від 16 жовтня 2004 року та договору купівлі - продажу належної ОСОБА_6 частини спірної квартири недійсними зроблені з грубим порушенням наведених норм права, яке призвело до неправильного вирішення спору, оскільки звернення до суду позивача ОСОБА_1 за захистом прав, свобод та інтересів ОСОБА_6 без відповідних повноважень є незаконним.

Згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Відповідно до зазначених роз»яснень Пленуму Верховного Суду судом першої інстанції у порушення ч.4 ст.10, ч.1 ст.33, ч.2 ст.35, ч.4 ст.36 ЦПК України не було з»ясовано коло осіб, чиї права та інтереси будуть порушені при вирішенні спірних правовідносин, а саме суд не вирішив питання про залучення до участі в справі сторону правочину ОСОБА_9 та власника спірної квартири ОСОБА_14, який самостійно звернувся з заявою про свою участь у справі(а.с.86-88,101).

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2013 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання довіреностей та договору купівлі-продажу недійсними відмовити

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: