Справа № 381/783/16-ц Головуючий у І інстанції Бутенко В. О.
Провадження № 22-ц/780/5401/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 05.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення завданої шкоди,

у с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 13 червня 2015 року по вул. Княжий Затон у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Нyundai Tucson», д.н.з АА 0084 НА під її керуванням, в результаті якої автомобіль «Нyundai Tucson» отримав механічні пошкодження.

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва Красільнікова М.О. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Нyundai Tucson», який проведений ТОВ «ОСОБА_4 Сервіс», складає 12 610,60 грн., з яких 7 169,74 грн. сплачено позивачем особисто.

За договором обовязкового страхування цивільної відповідальності, укладеним між відповідачем та ПАТ «СК «Оранта-Січ», на підставі письмового звернення позивача на рахунок ТОВ «ОСОБА_4 Сервіс» було перераховано страхове відшкодування у розмірі 5 441,06 грн.

Посилаючись на те, що залишок між виплаченим розміром страхового відшкодування та сумою, яка сплачена за відновлювальний ремонт автомобіля складає 7 169,74 грн., позивач просила суд стягнути його з відповідача в судового порядку та витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдану майнову шкоду у розмірі 582,99 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 13 червня 2015 року по вул. Княжий Затон у м. Києві сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Нyundai Tucson», д.н.з АА 0084 НА під керуванням ОСОБА_2, в результаті якої автомобіль «Нyundai Tucson» отримав механічні пошкодження.

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва Красільнікова М.О. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Згідно із рахунком на оплату покупцеві від 16 липня 2015 року № 1764, а також актів про надання виробничих послуг від 9 жовтня 2015 року № 771 та від 7 листопада 2015 року № 867, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Нyundai Tucson», який проведений ТОВ «ОСОБА_4 Сервіс», складає 12 610,60 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, була застрахована в ПАТ «СК «Оранта-Січ».

У звязку з письмовим зверненням позивача до страхової компанії щодо виплати страхового відшкодування, 26 червня 2015 року ТОВ «Гарант-Асістанс» складено звіт № 680, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_2 в результаті його пошкодження складає 6 024,05 грн.

На підставі страхового акта від 15 вересня 2015 року ПАТ «СК «Оранта-Січ» виплатили страхове відшкодування у розмірі 5 441,06 грн. на користь ТОВ «ОСОБА_4 Сервіс».

В рахунок повної оплати вартості наданих послуг з ремонту автомобіля позивачем сплачено ТОВ «ОСОБА_4 Сервіс» 7 169,74 грн., що підтверджується квитанцією від 7 листопада 2015 року № 3840.

17 листопада 2015 року позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію про добровільну сплату залишку невідшкодованої матеріальної шкоди у розмірі 7 169,74 грн., проте останній не відреагував не неї жодним чином.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП, внаслідок якої позивачу завдано матеріальну шкоду, сталася з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, а тому різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування та завданою шкодою з урахуванням фізичного зношення пошкодженого автомобіля підлягає відшкодуванню винною особою, як передбачено ст. ст. 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновками суду з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

При цьому, згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі ст. 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу, в більшості випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що страховик обраховує вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму.

Однак зазначені положення законодавчих актів та обставини справи, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не врахував, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди, та те, що розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тобто фактичні витрати; не встановив всі обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; не з'ясував, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, й відповідно дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким з відповідача на користь позивача слід стягнути майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 7 169,74 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 551,20 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 606,32 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 1 157,52 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 7 169,74 грн. (сім тисяч сто шістдесят девять гривень сімдесят чотири копійки) та сплачений судовий збір у розмірі 1 157,52 грн. (одна тисяча сто пятдесят сім гривень пятдесят дві копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_5