Дата документу 19.01.2016 Справа № 554/413/15-ц
Справа №22/413/15-ц
Провадження №2/554/42/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

при секретарях Ігнатенко С.Ю.,Кучеренко В.В.,Юрченко А.О.,Шевченко О.Г., Юркіній Ю.Є., Ткаченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Укргазвидобування», ОСОБА_3 ДМС України в Полтавській області, ОСОБА_4 міської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання права користування житлом, зобовязання зареєструвати місце проживання, визнання недійсним ордеру та зобовязання скасувати реєстрацію місця постійного проживання, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 у січні 2015 року звернулася до суду з позовом та в послідуючому з уточненими позовними заявами, мотивуючи свої вимоги тим, що її батько ОСОБА_5, у звязку з виконанням трудових обовязків, у травні 1996 року отримав кімнату №166 в гуртожитку по вул. Залізна,54 в м.Полтаві, який належав ОСОБА_4 відділенню бурових робіт БУ «Укрбургаз». Відповідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 17.11.2006 року №336 даному гуртожитку було надано статус житлового будинку, проведено державну реєстрацію та залишено на балансі вказаного підприємства. Позивач зазначила, що з 2004 року, після смерті її чоловіка ОСОБА_6, вона постійно проживала з батьком та матірю в квартирі АДРЕСА_1, вели спільне господарство; з 1997 року по 2004 рік вона хворіла, була інвалідом 2 групи і батьки за нею доглядали. В 2004 році важко захворів батько і вони з матірю доглядали за батьком. Фактично вона користувалася житлом, як член сім'ї наймача. Листом від 08.01.2015 року позивач звернулася до ПАТ «Укргазвидобування» про реєстрацію її постійного місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, згоди відповідач на реєстрацію не дав. Більш того, 16.10.2015 року ОСОБА_4 міська рада, в порушення закону, видала ордер на спірну квартиру на імя ОСОБА_7, та 17.10.2015 року ОСОБА_7 та його дружину ОСОБА_8 незаконно було зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_2. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить встановити факт постійного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати за нею право користування даною квартирою, зобовязати відповідача дати дозвіл на реєстрацію постійного проживання позивача в спірній квартирі, визнати недійсним ордер №166 від 16.10.2015 року, виданий ОСОБА_4 міською радою на імя ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2, зобовязати ОСОБА_3 ДМС у Полтавській області скасувати реєстрацію місця постійного проживання за ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які зареєстровані за адресою: квартира ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої вимоги, викладені в заявах підтримала, просила їх задовольнити повністю.

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснивши, що позивач постійно жила з батьками в спірній квартирі, там знаходяться її речі. Батько позивачки помер 19.12.2014 року, в квартирі він один був зареєстрований. Іншого житла позивач немає, хоч і зареєстрована в однокімнатній квартирі, але там живе її донька. З березня 2015 року позивач оплачує квартплату та комунальні послуги по рахунках батька.

Представники відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Укргазвидобування» в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що ОСОБА_5 за життя по черзі отримав квартиру на всю сімя та, розлучившись з дружиною, залишив квартиру сімї. Потім, ОСОБА_5, як працівник ОСОБА_4 відділення бурових робіт БУ «Укрбургаз», отримав кімнату в гуртожитку, яку в 2006 році передали в житловий фонд. Він мав можливість зареєструвати дочку, але він не зробив цього, він не давав згоди на проживання ОСОБА_1 в квартирі. Позивач не надала доказів в обґрунтування позову, а наявність речей в житлі та догляд за батьком не може бути підставою для її реєстрації в квартирі.

Представник відповідача ОСОБА_3 ДМС України в Полтавській області в судове засідання не зявився, відповідач надав письмові заперечення проти позову, в яких просить розглядати справу у відсутність свого представника та відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачка не зверталася до органів ОСОБА_3 ДМС України в Полтавській області по питанню реєстрації свого місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Факти порушення, невизнання чи оспорення УДМС права позивача щодо користування кімнатою в гуртожитку за вказаною адресою відсутні. Вимоги про зобовязання УДМС України в Полтавській області зареєструвати ОСОБА_1 в спірній квартирі не підлягають розгляду у судах в порядку цивільного судочинства. Просив виключити його з числа відповідачів, та відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради до суду не зявився, відповідач надав письмові заперечення, в яких просив справу розглядати у відсутність свого представника, відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Відповідач вказав, що у позивача відсутній ордер на вселення в квартиру, вона не надала жодних належних доказів про законність вселення та користування спірною квартирою. Документи, на які посилається позивач, не можуть бути доказами по справі, оскільки із їх змісту не випливає наявність такого факту.

Суд, заслухавши позивача та її представника, представників відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов, таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з ч.1. ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення .

Згідно ч.2.ст.65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2 (з подальшими змінами), «…вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Згідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести у суді ті обставини на які вона посилається,як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 59 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що відповідно ордеру №165 (т.1 а.с.142) від 21.09.1996 року ОСОБА_5 надано право на заселення в кімнату №166 в будинку №54 по вул.Залізна в м.Полтаві. Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 17.11.2006 року гуртожитку у будинку №54 по вул.Залізна в м.Полтаві було надано статус житлового будинку, з залишенням його на балансі підприємства ПВБР БУ «Укрбургаз» (т.1 а.с.10). Згідно довідки (т.1 а.с.141) будинок, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Залізна,54 перебуває на балансі ОСОБА_4 ВБР та обліковується за інвентарним номером 248.

Позивач наголошує, що вона постійно проживала однією сім'єю з батьком в спірній квартирі АДРЕСА_1, та набула право користування цією квартирою. Проте, такі доводи позивача ОСОБА_1 не підтверджені будь-якими належними та допустимим доказами.

За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

З матеріалів справи видно, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає за адресою: м.Полтава, вул..Степана Халтуріна,4/15 в однокімнатній квартирі, загальною площею 29,9 кв.м, разом зі своєю донькою ОСОБА_10 (т.1 а.с.103, а.с.54 -довіреність). Позивачка продовжує зберігати за собою постійне місце проживання у вищевказаній квартирі, до житлово-експлуатаційних організацій з намірами оформити факт проживання у спірній квартирі за час життя свого батька ОСОБА_5 вона не зверталася, письмової згоди на це наймач не давав. У спірній квартирі позивачка зареєстрована не була. Зазначені обставини свідчать про те,що позивачка зберігає право на житлову площу в квартирі за адресою: м.Полтава, вул..Степана Халтуріна,4/15 .

Отже, з матеріалів справи вбачається та встановлено при розгляді справи, що позивачкою не було дотримано порядку вселення, що є обов'язковою умовою при застосуванні статті 65 ЖК України до встановлених судом правовідносин, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази про звернення позивачки або померлого до компетентних органів з приводу вселення ОСОБА_1 як члена сім'ї наймача.

Позивач не довела, що спірне приміщення було постійним місцем її проживання, що вона тривалий час проживала разом та вела з наймачем спільне господарство, адже як вбачається з матеріалів справи позивачкою на підтвердження факту проживання надано лише акт від 11 січня 2015 року. Судом з'ясовано, що відсутня письмова згода на вселення позивачки, та не обумовлювався певний порядок користування жилим приміщенням; позивачка має інше житло, де і була зареєстрована відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим відсутні дані про вселення позивача у спірну квартиру як члена сім'ї наймача (відповідно до ст. 64 ЖК України) та набуття нею прав та обов'язків, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Також, слід зазначити, що квартирна плата та комунальні послуги нараховувались лише на одну особу, доказів оплати комунальних послуг за життя наймача саме позивачкою суду не було надано; з відповідних платіжних документів (т.1 а.с.17-18) не вбачається, що у здійсненні таких оплат брала участь позивач.

Виписки з медичної документації хворого ОСОБА_5 (т.1 а.с.13-16), договір на виготовлення вікон від 14.09.2009 року, акт обстеження наявності власних речей у приміщенні (т.1 а.с.32-41) з фото таблицею за адресою розташування спірної квартири, суд не приймає до уваги, оскільки такі докази не свідчать про постійне проживання позивача у спірній квартирі в якості члена сім'ї померлого ОСОБА_5 - основного наймача квартири, а з матеріалів справи вбачається, що позивач мала і має зовсім інше постійне місце проживання. Доводи ОСОБА_1, зокрема, спростовуються і тим, що поштову кореспонденцію позивач отримувала за вказаною нею зовсім іншою адресою: м.Полтава, вул.Петровського,31,к.115 ( т.1 а. с. 161-168, а.с.43-47, 163-164).

Таким чином, при розгляді справи не встановлено жодних підстав, передбачених статтями 63- 65 ЖК України для задоволення позовних вимог ОСОБА_1про встановлення факту постійного проживання, визнання права користування житлом. Позовні вимоги про зобовязання зареєструвати місце проживання, визнати недійсним ордер та зобовязати скасувати реєстрацію місця постійного проживання позивачем не доведені і не обґрунтовані, та не підлягають задоволенню, оскільки суд не вбачає правових підстав для цього.

Позивач посилається на покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які в основному поясняли, що інколи бували в гостях та бачили ОСОБА_1 з батьком, на їх думку, вони вели спільне господарство, хоч точних даних не мають, але вважають, що такі відносини були. Проте, виходячи зі змісту показань зазначених свідків, неможливо безперечно стверджувати, що ОСОБА_1 проживала постійно в спірній квартирі як член сім'ї ОСОБА_5 та вела з ним спільне господарство. ОСОБА_8 того, жодний зі свідків не підтвердив того факту, що ОСОБА_5 мав бажання зареєструвати дочку в своїй квартирі як члена сім'ї або хоча б як тимчасового мешканця, про що також свідчать і відсутність відповідних заяв ОСОБА_5, а також показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, які пояснили про те, що ОСОБА_5 один жив в квартирі, коли хворів за ним доглядала сусідка, ніхто з родичів не приходив та не жив з ним в квартирі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є необґрунтованими та правові підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,212-215ЦПК України, ст.ст.16,19,20,310 ЦК України, ст.ст.65, 106 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Укргазвидобування», ОСОБА_3 ДМС України в Полтавській області, ОСОБА_4 міської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання права користування житлом, зобовязання зареєструвати місце проживання, визнання недійсним ордеру та зобовязання скасувати реєстрацію місця постійного проживання відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М.Чуванова