«12» жовтня 2016 року
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді: Домусчі Л.В.,
При секретарі: Шевчик В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБІСШІПМЕНЕДЖМЕНТ».
ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду в м. Одеса з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБІСШІПМЕНЕДЖМЕНТ» нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 04 березня 2016 року по 06 квітня 2016 року у розмірі 9500 доларів США.
Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилається на те, що 04 березня 2016 року між ним та компанією ТОВ «ОБІСШІПМЕНЕДЖМЕНТ» було укладено трудовий контракт, відповідно до якого позивача беруть на роботу на посаду капітана судна BRO SINCERO TBN SINCERO, ІМО 9254422.
Відповідно до п. 2.2. Контракту, ОСОБА_1 зобов'язувся виконувати роботу, визначену цим Контрактом та посадовою інструкцією, а роботодавець зобов'язується виплачувати заробітну плату та забезпечувати умови праці, визначені законодавством та цим Контрактом.
Згідно з п. 3 Контракту, за виконання обов'язків капітана встановлюється місячна заробітна плата в розмірі: 10 000 доларів США.
Позивач пропрацював з 04 березня 2016 року по 06 квітня 2016 року.
Відповідно до (розрахунку 1) за березень 2016 року, позивач повинен був отримати 6 558,33 доларів США, а за квітень (розрахунок 2) 2 941,67 доларів США.
Позивач у судове засідання не з'явився, але його представник надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток із зазначенням дати судового засідання, причини неявки суду не відомі.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.
Суд, перевіривши матеріали справи, робить висновок про обгрунтованість та доведеність вимог позивача, ОСОБА_1 При цьому, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що 04 березня 2016 року між ОСОБА_1 та компанією ТОВ «ОБІСШІПМЕНЕДЖМЕНТ» було укладено трудовий контракт, відповідно до якого позивача беруть на роботу на посаду капітана судна BRO SINCERO TBN SINCERO, ІМО 9254422.
Відповідно до п. 2.2. Контракту, ОСОБА_1 зобов'язуюсь виконувати роботу, визначену цим Контрактом та посадовою інструкцією, а роботодавець зобов'язується виплачувати заробітну плату та забезпечувати умови праці, визначені законодавством та цим Контрактом.
Згідно з п. 3 Контракту, за виконання обов'язків капітана встановлюється місячна заробітна плата в розмірі: 10 000 доларів США.
Судом встановлено, що позивач пропрацював на судні з 04 березня 2016 року по 06 квітня 2016 року та відповідно до розрахунку №1, за березень 2016 року заробітна плата становила - 6 558,33 доларів США, а за квітень розрахунок №2 - 2 941,67 доларів США, що у сумі становить - 9500 доларів США.
Позивачем була надана згода на виплату заробітної плати чи інших платежів належних йому до сплати за даним контрактом, через банк на його рахунок, однак заробітна плата не була виплачена.
Згідно п.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 53 ЗУ «Про міжнародне приватне право», трудові відносини громадян України, які працюють за кордоном, регулюються правом України в разі, якщо:
1) громадяни України працюють у закордонних дипломатичних установах України;
2) громадяни України уклали з роботодавцями - фізичними або юридичними особами України трудові договори про виконання роботи за кордоном, у тому числі в їх відокремлених підрозділах, якщо це не суперечить законодавству держави, на території якої виконується робота;
3) це передбачено законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ст. 21 КзПП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Згідно ст. 94 КЗпП, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.
Зі змісту ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», вбачається, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Відповідно до ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
Згідно ст. 21,24 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору у встановлені строки.
Керуючись ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Зі змісту ст. 116 КЗпП України вбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
З урахуванням умов контракту та кількості робочих днів, суд доходить висновку, що компанія ТОВ «ОБІСШІПМЕНЕДЖМЕНТ» повинна виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 04 березня 2016 року по 06 квітня 2016 року у розмірі 9500 доларів США.
На підставі викладеного, керуючись ст.43 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 10, 15, 57, 59, 60, 61, 73,88, ч. 4 169, 209, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 47,94,115,116 КЗпП України, ст.ст.1,21,24 Закон України «Про оплату праці», ЗУ «Про міжнародне приватне право» суд-
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБІСШІПМЕНЕДЖМЕНТ» про стягнення заборгованості із заробітної плати задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБІСШІПМЕНЕДЖМЕНТ» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 04 березня 2016 року по 06 квітня 2016 року у розмірі 9500 (дев'ять тисяч п'ятсот) доларів США.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

12.10.2016