Справа № 367/6000/15-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/4579/16 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 1 29.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4, Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, Відділ опіки та піклування Ірпінського міськвиконкому служби у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради про визнання права власності на спадкове майно за правом представлення, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним в 1/6 його частині,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що він є сином ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 - батько його батька, тобто його дід. Після його смерті відкрилася спадщина, складом якої стали 57/100 житлового будинку по АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та прилеглою до нього земельною ділянкою, спадкоємцями першої черги, на яку, були друга дружина померлого (за заповітом) та його діти (за законом), яких покійний дід, ОСОБА_6, мав тільки від першого шлюбу, це: син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_7 спадкоємцем за правом представлення майна ОСОБА_6, його діда, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 Згідно закону діти мають право спадкувати ту частку спадщини, яка належала за законом їхньому батькові, якби він був живий на час відкриття спадщини. Враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що всі спадкодавці померли до 01 січня 2004 p., застосуванню до відносин спадкування підлягають норми чинного на той час законодавства - Цивільного кодексу Української PCP 1963 року. У відповідності до ч.2 ст.529 ЦК УРСР, оскільки за діючим на час відкриття спадщини законодавством він був малолітнім і не відмовлявся від спадщини, то він мав би право спадкувати за законом за правом представлення свого батька - ОСОБА_5 після смерті його діда - ОСОБА_6. В свою чергу, дід начебто склав заповіт, згідно якого заповідав все майно у спадок другій дружині. Друга дружина померлого його діда - ОСОБА_8 спочатку оформила право власності на спадщину лише на себе, посилаючись на заповіт. Однак, його тітка - ОСОБА_7, як донька покійного її батька ОСОБА_6, отримала належну їй частку у спадщині через суд та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Загалом після смерті ОСОБА_6, належну йому 57/100 частку будинку успадкували донька померлого ОСОБА_7 - 38/300 частини та друга дружина покійного діда ОСОБА_8 - 133/300 частини відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданих кожній із них 06.07.1999 року Ірпінською державною нотаріальною конторою. В той же час, за Кодексом 1963 року, не було враховано право малолітнього онука - це його право на 1/6 частку від 57/100 частки житлового будинку із надвірними спорудами та прилеглою до нього земельною ділянкою. При цьому, із виданих свідоцтв вбачається, що спадщина розраховувалася на три спадкоємці. Оскільки його права на спадкування за законом за правом представлення його батька - ОСОБА_5 на 1/6 частку майна ОСОБА_6, його покійного діда, зневажено, тому вважає, що свідоцтво про право на спадщину видане 06.07.1999 р. Ірпінською державною нотаріальною конторою ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_6 підлягає визнанню недійсним в 1/6 його частині, бо при видачі свідоцтва не було враховано право малолітнього онука - ОСОБА_3, за правом представлення його батька. Станом на сьогодні, власницею майна ОСОБА_8 є ОСОБА_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 Співвласниками цього житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2, в якому позивач проживає з дня свого народження, із надвірними спорудами та з прилеглою до нього земельною ділянкою, були його батько ОСОБА_5 (43/100 - договір дарування від 10.02.1975р.) та його рідний дід ОСОБА_6 (57/100). Розподіл зазначеного нерухомогомайна було узгоджено між його батьком та його дідом мировою угодою, яку затверджено рішенням Ірпінського міськнарсуду від 28.12.1988 р. та ухвалою цього ж суду від 25.01.1989 р., та оформлено на праві особистої власності кожному. Рідний батько позивача був ліквідатором ЧАЕС, мав інвалідність 1 групи, помер в травні 1998, коли позивачеві було 12 років. Дід помер після батька, через півроку, у грудні 1998 року. Позивачеві відомо, що дід збирався скласти заповіт на все майно на користь своїх дітей ( тітку та батька позивача). Про це знала друга дружина діда ОСОБА_8, яка сама сподівалася отримати після смерті діда все його майно. Позивач вважає, що ОСОБА_8 навмисне повідомляла діду неправдиві відомості про те, що діти погано ставляться до нього, роблять непорядні вчинки і хочуть заподіяти йому шкоду. В результаті домоглася того, що він у своєму начебто заповіті заповідав їй своє майно. Проте, цей заповіт не зачитувався і не показувався нотаріусом при оформленні спадщини. Відповідно до ст. 37 ЦПК у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни боржника чи кредитора у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Такою особою є ОСОБА_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, (м. Ірпінь, як власниця майна ОСОБА_8 ( друга дружина покійного діда).

У зв'язку з вищевикладеним просить суд, визнати за ним - ОСОБА_3 право власності на 1/6 частку в праві власності на 57/100 частки житлового будинку із надвірними спорудами та прилеглою до нього земельною ділянкою, із місцезнаходженням: АДРЕСА_2, в порядку успадкування за законом за правом представлення його батька -ОСОБА_5 після смерті його рідного діда - ОСОБА_6. Визнати, частково недійсним свідоцтво про право на спадщину в 1/6 його частині в праві власності на 133/300 частки житлового будинку із надвірними спорудами та прилеглою до нього земельною ділянкою, із місцезнаходженням: АДРЕСА_2, видане 06.07.1999 р. Ірпінською державною нотаріальною конторою ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_6.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 червня 2016 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/6 частку в праві власності на 57/100 частки житлового будинку із надвірними спорудами та прилеглою до нього земельною ділянкою, із місцем знаходженням: АДРЕСА_2, в порядку успадкування за законом за правом представлення його батька - ОСОБА_5 після смерті його рідного діда - ОСОБА_6, визнано частково недійсним свідоцтво на спадщину в 1/6 його частині в праві власності на 133/300 частки житлового будинку із надвірними спорудами та прилеглою до нього земельною ділянкою, із місцем знаходженням: АДРЕСА_2, видане 06.07.1999р. Ірпінською державною нотаріальною конторою ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог, яким в задоволені позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його неправомірність, неповне та однобоке з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що ОСОБА_3 не має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки не входить у виключне коло осіб, визначених ст. 535 ЦК УРСР. Вважає, що спадкування за законом здійснюється лише за відсутності заповіту.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що права позивача на спадкування за законом за правом представлення його батька - ОСОБА_5 на 1/6 частку майна ОСОБА_6, його покійного діда, порушено, тому вважав, що свідоцтво про право на спадщину видане 06.07.1999 р. Ірпінською державною нотаріальною конторою ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_6 підлягає визнанню недійсним в 1/6 його частині, бо при видачі свідоцтва не було враховано право малолітнього онука - ОСОБА_3, за правом представлення його батька. Разом з тим, вважає, що в порядку успадкування за законом за правом представлення підлягає визнанню право власності на цю 1/6 частку майна.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що позивач є сином ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та копією спадкової справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 - дід позивача. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 57/100 житлового будинку по АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та прилеглою до нього земельною ділянкою. ОСОБА_6 за життя склав заповіт, за яким заповів все своє майно своїй другій дружині ОСОБА_8.

Встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є друга дружина ОСОБА_8 та його діти від першого шлюбу: син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_7.

Встановлено, що на час смерті ОСОБА_6, позивач був малолітнім, йому було 12 років.

Враховуючи те, що всі спадкодавці померли до 01 січня 2004 p., застосуванню до відносин спадкування підлягають норми чинного на той час законодавства - Цивільного кодексу Української PCP 1963 року.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно

або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Згідно ст.535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового

майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Згідно довідки МСЕК ОСОБА_7 є інвалідом другої групи.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_6, належну йому 57/100 частку будинку успадкували донька померлого ОСОБА_7 - 38/300 частини ( 2/3 обов'язкової частки непрацездатного спадкоємця першої черги, від частки, яку б вона отримала за законом) та дружина покійного ОСОБА_8 - 133/300 частини за заповітом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданих 06.07.1999 року Ірпінською державною нотаріальною конторою (т.1, а.с. 136-139)

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, спадкоємицею за заповітом є ОСОБА_2, (т.1, а.с.58-110), згідно спадкової справи.

В позовній заяві позивач та його представник в апеляційній інстанції посилався на те, що батько позивача - ОСОБА_5 був інвалідом першої групи.

В суді апеляційної інстанції представнику позивача було роз'яснено права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Разом з цим позивач належних та допустимих доказів на підтвердження факту непрацездатності ОСОБА_5 суду не надав.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем не надано доказів того, що його батько був непрацездатним та у відповідності до вимог ст. 535 ЦК УРСР має права на обов'язкову частку у спадщині після смерті свого батька - ОСОБА_6.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів того , що порушене його спадкове право за законом за правом представлення його батька- ОСОБА_5 після смерті його діда - ОСОБА_6, з урахуванням того, що дід склав заповіт на свою дружину, а докази непрацездатності ОСОБА_5, для визначення його обов'язкової частки у спадщині суду не надані.

Крім того, позивачем не залучено до участі в справі ОСОБА_7 з урахуванням того, що рішення суду може вплинути на її права та обов'язки, а апеляційна інстанція позбавлена такого права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4, Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, Відділ опіки та піклування Ірпінського міськвиконкому служби у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради про визнання права власності на спадкове майно за правом представлення, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним в 1/6 його частині - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: