Справа № 296/6383/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"10" жовтня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участі третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго Житомир» про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення та знаття їх з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира звернулася ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 2 в будинку № 103 по вул. С. Ріхтера (1 Травня) у м. Житомирі і в органах внутрішніх справ знати їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить частина будинку № 103 по вул. С. Ріхтера (1 Травня) у м. Житомирі, в якій зареєстровані відповідачі. Тривалий час ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не проживають у вказаному житловому приміщенні і це перешкоджає їй вільно розпоряджатися своїм майном.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначено, що позовні вимоги вона підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, заяви про розгляд справи за її відсутності не надіслали.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго Житомир» у судове засідання не з»явився, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надіслав.

За викладених обставин та відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 (1 Травня) у м. Житомирі, яка, згідно свідоцтва про право власності на житло від 14 червня 2001 року (а. с. 12), належить їй на праві приватної власності.

ОСОБА_2, 30.08.1975 р. н, і ОСОБА_3, 21.08.1994 р. н., відповідно довідок адресно-довідкового бюро (а. с. 28-29), зареєстровані за вказаною адресою, однак житло не займають, за користування ним та комунальні послуги не сплачують, що спричиняє позивачу незручності у користуванні ним.

Відповідно акту Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго Житомир» (вих. № 958 від 15.06.2016, а. с. 6) ОСОБА_2 і ОСОБА_3 протягом трьох років у квартирі АДРЕСА_1 (1 Травня) у м. Житомирі не проживають і житло не займають.

Крім того, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4, підтвердила, що відповідачі протям вказаного часу не проживають у спірній квартирі.

На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти.

Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про визання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 2 в будинку № 103 по вул. С. Ріхтера (1 Травня) у м. Житомирі ґрунтуються на вимогах Закону.

Щодо вимог позивача про зняття відповідачів в органах внутрішніх справ з реєстраційного обліку за вказаною адресою суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Процедура зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання, передбачає попереднє звернення особи до відповідного органу спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації або наявності остаточного рішення суду.

З огляду на це, суд вважає, що зняття відповідачів в органах внутрішніх справ з реєстраційного обліку додаткового судового застереження не потребує, а тому, у задоволенні цієї вимоги відмовляє за передчасністю.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 224-226, 232, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участі третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго Житомир» про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення та знаття їх з реєстраційного обліку задовольнити частково.

ОСОБА_2, 30.08.1975 р. н., і ОСОБА_3, 21.08.1994 р. н, визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 2 в будинку № 103 по вул. С. Ріхтера (1 Травня) у м. Житомирі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення, подавши апеляційну скаргу Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. П. Сингаївський