Провадження № 2/756/783/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарях Ніжегородцевої О.О., Ільченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_2, про захист прав споживача,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «УкрСиббанк» про захист прав споживача.

В обґрунтування позову зазначає, що 20.12.2006 року уклала з Акціонерним комерційним інноваційним банком (далі - АКІБ) «УкрСиббанк», яке змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», кредитний договір № 0, а 17.08.2011 року вона уклала з банком додаткову угоду № 1 до вказаного кредитного договору.

Крім того, в забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, 20.12.2006 року вона також уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір іпотеки № 33374 за я ким передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, 20.12.2006 року в забезпечення виконання її боргових зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 78609.

Оскільки кредитний договір про надання споживчого кредиту є таким, що суперечить вимогам закону, містить неузгодженні умови, перед його підписанням їй не було надано орієнтовну сукупну вартість кредиту, у спірному кредитному договорі не зазначено детальний розпис загальної вартості кредиту, кредитний договір містить несправедливі та дискримінаційні умови по відношенні до неї, як до споживача фінансових послуг, при укладенні договору її не було попереджено про валютні ризики під час виконання цього договору, графік погашення кредиту не відповідає вимогам закону, банком не виконано умови договору щодо надання кредиту шляхом зарахування коштів на її поточний рахунок, а при виконанні нею кредитного договору банк вводив її в оману зараховуючи сплачені кошти на невідомий їй розрахунковий рахунок, ОСОБА_1 просить суд визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту № 0 від 20.12.2006 року та додаткову угоду до нього, договір іпотеки № 39374 від 20.12.2006 року, договір поруки № 786 від 20.12.2006 року та додаткові угоди до цих договорів, зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за іпотечним договором № 39374 від 20.12.2006 року, а саме двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, застосувати наслідки недійсності правочинів у виді двосторонньої реституції, зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» зарахувати кошти повернуті в порядку реституції у відповідній валюті на її рахунки, відшкодувати їй збитки наведені у судовому засіданні, встановити факт стосовно виконання/невиконання ПАТ «УкрСиббанк» пункту 1.5. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.12.2006 року та встановити факт зарахування коштів ПАТ «УкрСиббанк», які сплачені нею за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.12.2006 року відповідно до п. 1.2.2. цього договору на невідомі рахунки, які не зазначені в кредитному договорі.

Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні 08.10.2015 року, до участі у справі у якості третьої особи залучено ОСОБА_2

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала, просила, позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники ПАТ «УкрСиббанк» проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність.

ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 20.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_1, а ОСОБА_1 зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 137 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума дорівнює еквіваленту 691 850 грн. 00 коп. за курсом НБУ на день укладення договору (п. 1.1. кредитного договору).

Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язалася у будь якому випадку повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 20.12.2016 року.

Згідно п. 1.3.1. кредитного договору за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,8% (десять цілих вісім десятих) процента річних.

Як вбачається зі змісту п. 8.2. цього кредитного договору підписуючи його ОСОБА_1 підтверджує, що повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними(т. 1 а.с. 23-27).

До договору доданий графік погашення кредиту від 20.12.2006 року № 0 (т. 1 а.с. 26-27).

Інформаційним листом АКІБ «УкрСиббанк» відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» надано інформацію щодо програми кредитування та особливостей кредитування клієнтів - фізичних осіб (т. 2 а.с. 35-38).

Згідно довідки про рух по рахунку 20.12.2006 року ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 0 видано 137 000 доларів США (т. 1 а.с. 204).

Відповідно до платіжних квитанцій за період з грудня 2006 року по жовтень 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 сплачувала грошові кошти на погашення кредиту за договором № 0 (т. 1 а.с. 91-137).

З довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0 від 20.12.2006 року ОСОБА_1 вбачається, що станом на 30.11.2006 року позивачка має прострочену заборгованість (т. 2 а.с. 39-52).

Крім того, у забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань на кредитним договором, 20.12.2006 року вона уклала з ПАТ «УкрСиббанк» договір іпотеки № 33374 за яким передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 32).

17.08.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.12.2006 року щодо зміни схеми погашення кредиту до якого додано додаток № 1 - графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, що є невід'ємною частиною договору № 0 від 20.12.2006 року (т. 1 а.с. 28-31).

Також, 17.08.2011 року сторонами укладено договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки № 33374 від 20.12.2006 року у зв'язку із укладенням додаткової угоди до кредитного договору № 0 від 20.12.2006 року (а.с. 34).

Крім того, 20.12.2006 року в забезпечення виконання боргових зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 20.12.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 78609, до якого 17.08.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 1 у зв'язку із укладенням між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» додаткової угоди до кредитного договору № 0 від 20.12.2006 року (а.с. 35-37)

За змістом ст.ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до пп. в), г), д), є), и), і) п 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Частинами 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача», в редакції, що діяла на час укладення спірного кредитного договору, передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно правового висновоку Верховного Суду України, викладеного у справі №6-330цс16, аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Враховуючи, що під час розгляду справи установлено, що в укладеному між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»,та ОСОБА_1 кредитному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань; при його підписанні позивачка повністю розуміла його умови, свої права та обов'язки за цим договором; отримала кредитні кошти та використала їх за цільовим призначенням; здійснювала узгоджені цим кредитним договором платежі; уклала з банком додаткову угоду, якою змінені умови договору щодо плати за кредит, указано сукупну вартість кредиту, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним.

При цьому, за встановлених обставин, суд вважає посилання позивачки на здійснення банком нечесної підприємницької практики чи укладення договору на умовах які є дискримінаційними (несправедливими) стосовно споживача, введення її в оману безпідставними, оскільки вони не підтвердженні будь-якими належними та допустимими доказами.

Доводи позивачки про неузгодженість умов кредитного договору чи невиконання банком його умов не приймаються до уваги при вирішенні справи, оскільки не стосуються предмету спору, а посилання на суперечності в п. 1.3.1. кредитного договору щодо невідповідності процентної ставки за користування кредитом зазначених цифрою та прописом може бути предметом тлумачення цього положення правочину в порядку, передбаченому ст. 213 ЦК України, а не підставою для визнання йог недійсним.

Оскільки не встановлено підстав для визнання недійсним кредитного договору, а решта позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів іпотеки, поруки додаткових угод, зобов'язання виключити передане в іпотеку майно з реєстру заборон, застосування наслідків недійсності правочинів, зобов'язання зарахувати кошти є похідними від цієї вимоги, то ці позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позову ОСОБА_1 про встановлення фактів, оскільки обставини які вона просить установити підлягають доказуванню в загальному порядку під час вирішення спору між сторонами, а не відносяться до категорії юридичних фактів, що підлягають встановленню за рішенням суду.

За таких обставин, правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 33, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_2, про захист прав споживача - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя