У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, відділу Держземагентства у Перечинському районі Закарпатської області, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 9 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 15 червня 2007 року він є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Біля будинку знаходиться земельна ділянка загальною площею 0,14 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказана земельна ділянка межує із земельними ділянками ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Під час виготовлення технічної документації для оформлення державного акту на право власності на дану земельну ділянку йому стало відомо, що відповідачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, згідно якого вона є власником частини належної йому земельної ділянки, а саме 2,55 м його лівої межі. Оскільки дана земельна ділянка, загальною площею 0,14 га, рішенням чотирнадцятої сесії п'ятого скликання Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області від 16 листопада 2007 року № 194/11 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» передана йому безкоштовно у приватну власність, а відповідачка незаконним шляхом, без узгодження з ним, як суміжним землекористувачем, меж земельної ділянки, оформила державний акт на право власності на земельну ділянку, тому просив позов задовольнити.

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 9 жовтня 2015 року, позов задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2100 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, виданий ОСОБА_5 19 січня 2010 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що при виготовленні технічної документації не було погоджено меж із суміжними землевласниками та землекористувачами, зокрема, ОСОБА_9, що призвело до накладення земельної ділянки ОСОБА_5 на земельну ділянку позивача у трьох місцях, у тому числі і на літню кухню позивача, що свідчить про порушення його земельних прав.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 9 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П.Штелик