АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1571/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2736/16Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування квартирою,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Дорош А.І.,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить 3/32 частки вказаної квартири. ОСОБА_3 є її рідним братом та колишнім співвласником цієї квартири № 26, однак 31 травня 2014 року свою частку у розмірі 3/32 він подарував дочці ОСОБА_4. ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі протягом останніх трьох років, так як виїхав у невідомому напрямку, у спірній квартирі не з'являвся. Таким чином, посилаючись на вимоги ст. 72 та 71 Житлового кодексу України, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, - відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 вселився до спірної квартири на законних підставах як член сім'ї наймача. В ході приватизації квартири № АДРЕСА_1 04 квітня 1999 року ОСОБА_3 отримав частку у праві спільної власності на квартиру згідно свідоцтва про право власності на житло (а.с. 3). Власником даної квартири він був до 31 травня 2014 року.

ОСОБА_3 до моменту укладення договору дарування 31 травня 2014 року був співвласником квартири АДРЕСА_1. При даруванні донці своєї частки права власності у квартирі вони обумовили його право бути зареєстрованим в ній, так як він не має можливості зареєструватись в іншому місці, хоча проживає в Миргороді. Наявність реєстрації в спірній квартирі йому необхідна для оформлення пенсії та можливість користуватися безоплатними медичними послугами у закладах міста Миргорода. На даний час його донька ОСОБА_5 є співвласником спірної квартири.

Співвласниками спірної квартири є, окрім ОСОБА_2, ще п'ять осіб, серед яких і ОСОБА_4.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що відповідач хоча протягом трьох років не проживає у спірній квартирі, однак він не втратив право користування нею, у тому числі право бути у ній зареєстрованим, оскільки його право користування житлом до укладання договору дарування походило від права співвласника спірної квартири. Кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов'язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками, у тому числі при зверненні з позовом про визнання осіб, які зареєстровані в квартирі, такими, що втратили право користування нею.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Як встановила колегія суддів, спірна квартира 04.10.1999 р. приватизована в рівних долях на 8 осіб, у тому числі на ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с. 3). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2010 року ОСОБА_2 отримала спадщину на 3/32 частки цієї квартири після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 6). Також спадкоємцем після смерті матері є її син ОСОБА_3 на 3/32 частку спадкового майна.

Проте, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2016 р. співласниками спірної квартри є ОСОБА_5, якій належить 7/32 частка, ОСОБА_7 - 1/8, ОСОБА_8 - 1/8, ОСОБА_3 - 1/8, ОСОБА_9 - 1/8, ОСОБА_10 - 3/16, ОСОБА_2 - 7/32, за ОСОБА_6, яка померла, рахується 3/32 частини (а.с.15-17).

Таким чином, за відповідачем ОСОБА_3 згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 08.07.2016 р. значиться 1/8 частина спірної квартири.

На спростування цієї інформації не надано інших доказів по справі, не надано інших правовстановлюючих документів для встановлення дійсних співвласників спірної квартири на час розгляду справи у суді першої інстанції.

Інші співвласники квартири ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 позивачем до участі у справі не були притягнуті, що позбавляє процесуальної можливості встановити фактичні обставтни по справі та їх відношення до позову.

Реально квартира між співвласниками не поділена.

Пред»являючи даний позов, позивач визначила правові підстави звернення до суду у відповідності до вимог ст.ст. 71,72 ЖК України, які визначають порядок кристування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житллвого фонду та передбачають, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести міцяців, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вказані норми матеріального права не регулюють порядок користування жилими приміщеннями в квартирах приватного житлового фонду, до якого відноситься спірна квартира.

Доводи позивача про те, що питання залучення інших співвласників в якості третіх осіб могло бути вирішено місцевим судом в порядку ст. 36 ч.5 ЦПК України, не заслуговує на увагу, оскільки не впливає на законність та обгрунтованість судового рішення, хоча колегія суддів зазначає, що на праві спільної часткової власності співвласникам спірної квартири належить вказана кавартира, кожен із них має цивільно-правовий об»єм прав та обов»язків відносно своєї частки квартири, у сумі частка кожного складає ціле - квартиру, тому їх притягнення до участі у справі з даної категорії спорів є обов»язковим.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що суд першої інстанції не застосував ст. 72 ЖК України , яка підлягала застосуванню, оскільки дана норма не регулює порядок користування жилими приміщеннями в квартирах приватного житлового фонду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :