Номер провадження: 22-ц/785/1346/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.

За участю секретаря Колмакова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 30 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, набутого за час окремлого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин.

Зазначав, що з 01.08.1997р. перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

Шлюбні відносини вони фактично припинили у квітні 2008р.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.02.2014р. шлюб між ними розірвано.

До квітня 2008р. вони проживали разом та вели спільне господарство.

У період перебування у шлюбі з відповідачкою ними було придбано автомобіль марки «Форд» модель - Фокус, державний номер НОМЕР_1, 2001р. випуску (придбано у 2004р.), який на теперішній час знаходиться у її користуванні.

З квітня 2008р. вони разом не проживають. Домашнім господарством та побутовими справами з вказаного часу він займається самостійно.

За час спільного проживання відповідачка не приділяла уваги матеріально-побутовому забезпеченню сімї, а саме за період проживання у шлюбі вона не працювала, а отже матеріально не підтримувала сімейний побут. У їх сімї лише він працював.

У липні 2008р. ним було придбано автомобіль марки «Тойота», модель «Камрі», державний номер НОМЕР_2, 2008р. випуску. Відповідачка не має жодного відношення до даної покупки, так як не надала жодних коштів на її придбання, взагалі на момент купівлі автомобіля шлюбні відносини між ними фактично були припинені.

Посилаючись на ці обставини, позивач з підстав, передбачених п.3 ч.1 та ч.6 ст. 57 СК України, просив визнати цей автомобіль його особистою приватною власністю, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин.

Відповідачка та її представник позов не визнали з тих підстав, що спірний автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.06.2015р. позов задоволено, визнано за ОСОБА_3 право особистої власності на автомобіль Тойота Камрі, 2008р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

У апеляційній скарзі відповідачка просить рішення суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач, вважаючи рішення суду законним та обгрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги й заперечення проти неї, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірний автомобіль придбаний саме за власні кошти ОСОБА_3, у період фактичного припинення шлюбних відносин, то це майно є особистою приватною власністю ОСОБА_3

Колегія судів погоджується з таким висновком суду оскільки він відповідає вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Відповідно до ч.6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

У пунктах 23, 30 постанови №11 Пленуму Верховного Суду Українивід 21 грудня 2007р. «Про Практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Судом установлено, що сторони з 01.08.1997р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.02.2014р. було розірвано.

Це рішення набрало законної сили 10.04.2014р.

Приблизно з квітня 2008р. сторони фактично припинили шлюбні відносини, сторони разом не проживали з цього періоду часу і у них відсутній спільний бюджет, взаємні обовязки, припинено ведення спільного господарства.

Ці обставини суд визнав встановленими на підставі свідчень свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, виписками з банківських установ, про наявність відкритих рахунків з коштами на них та квитанціями про сплату комунальних послуг позивачем та його сином.

Доводи ОСОБА_2 про те, що з квітня 2008р. вона перебувала в с. Крижанівка, де доглядала своїх батьків, суд першої інстанції визнав такими, що вони не спростовують факту щодо часу припинення спільного ведення господарства сторонами у справі, який покладено в основу позову.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_2 не змогла пояснити суду свою необізнаність по фактам хвороб ОСОБА_3 - у жовтні 2008р. та у травні 2011р., що обгрунтовано викликало у суду першої інстанції сумніви в твердженнях ОСОБА_6 про фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_3 до часу розірвання шлюбу за рішенням суду.

Також в судовому засіданні ОСОБА_2 не змогла пояснити суду, що з 2007р. вона лише декілька разів відвідувала квартиру, де до моменту фактичного припинення шлюбу мешкали подружжя, а з квітня 2008р. мешкає ОСОБА_3

В судовому засіданні ОСОБА_2 визнала і той факт, що гроші на існування подружжя в період спільного проживання завжди виділяв ОСОБА_3, питання купівлі автомобілів, в тому числі і спірного, вирішував сам ОСОБА_3 і при цьому не радився з нею.

Де ОСОБА_3 брав гроші на купівлю спірного автомобіля вона, ОСОБА_2, не знає.

Доводи позову про те, що ОСОБА_3 придбав спірний автомобіль за власні кошти, відповідачкою не спростовані.

При цьому суд не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_7, який є сином позивача, і на переконання суду є зацікавленою особою.

Доводи представника відповідачки в суді апеляційної інстанції про те, що сторони фактично припинили шлюбні відносини у жовтні 2008р., колегія суддів не приймає до уваги оскільки це суперечить матеріалам справи та поясненням самої відповідачки в суді першої інстанції де вона визнала, що подружні стосунки між ними були припинені у жовтні 2007р.

ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції пояснив, що він жодного разу, у тому числі і в позовних заявах, не зазначав, що подружні стосунки між ним та відповідачкою були припинені у жовтні 2008р. За його словами у 2008р. він працював в юридичної академії на посаді доцента кафедри криміналістики та деканом юридичного факультету, завідувачем кафедри кримінально-правових дисциплін міжнародного гуманітарного університету, був членом ОСОБА_8 юстиції України. Після припинення подружніх стосунків з відповідачкою працював на чотирьох роботах, особисто заробив кошти за які придбав спірний автомобіль.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Матеріали справи не містять доказів заперечень відповідачки про те що подружні стосунки вони припинили не у квітні 2008р., а - пізніше та що спірний автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, на чому фактично ґрунтуються і доводи апеляційної скарги.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.02.2014р., що набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення, вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту припинення шлюбних відносин, а саме з квітня 2008р. - залишено без розгляду.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі і дав належну оцінку наданим сторонами доказам і дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

ОСОБА_9

ОСОБА_10