Справа № 500/1009/16-ц
Провадження № 6/500/101/16
УХВАЛА

29 лютого 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

при секретарі Петровій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про тимчасову заборону ОСОБА_1 ОСОБА_2 виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з поданням про тимчасову заборону керівнику товариства з обмеженою відповідальністю «Зірка Причорномор`я» ОСОБА_1 ОСОБА_2 виїзду за межі України.

В поданні державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області зазначив, що на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції надійшов виконавчий документ наказ № 916/2002/15, виданий 17.07.2015 року Господарським судом Одеської області про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Зірка Причорномор`я» на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» боргу в розмірі 25467,56 грн. 19.08.2015 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, яка була надіслана боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Крім цього, боржника було попереджено, що у разі несплати боргу у вищезазначений строк, державним виконавцем буде внесено до Ізмаїльського міськрайонного суду подання про тимчасову заборону йому виїзду за кордон України до сплати боргу.

Також, як зазначено в поданні державного виконавця, у наданий державним виконавцем строк боржник борг не сплатив. На кошти боржника, які знаходяться на банківських рахунках накладено арешт. Згідно повідомлень банківських установ, кошти у боржника відсутні.

Згідно довідки, наданої центром надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Ізмаїл, Ізмаїльського та Кілійського районів за боржником транспортні засоби не зареєстровані. Державним виконавцем керуючись ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», накладено арешт на кошти боржника, але відповідно до повідомлень банку кошти у боржника на рахунках відсутні. Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства України за боржником не зареєстрована сільськогосподарська техніка. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником земельні ділянки не оформлені. Згідно витягу з реєстру речових прав юридична адреса боржника м.Ізмаїл, вул. Леніна, 58 та керівником його є ОСОБА_1 ОСОБА_2.

Крім того, як посилається держаний виконавець в поданні, боржник ОСОБА_3 викликався до державного виконавця на 31.08.2015 року з 10 до 17 годину за адресою: м. Ізмаїл, проспект Леніна, 206, для надання письмового пояснення стосовно не виконання судового рішення. До державного виконавця зявився керівник боржника, якому було вручено постанову про відкриття виконавчого провадження, пояснення від керівника боржника щодо виконання рішення суду не надходило.

В судове засідання державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою подання про заборону виїзду за кордон боржника просив задовольнити.

Вивчивши матеріали подання, суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні з таких підстав.

Згідно з п. 4 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, право вільно пересуватися може у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Законодавством України встановлено випадки, у яких застосовуються такі обмеження, визначено порядок та умови їх застосування, зокрема, ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», п.18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», ч.1 ст. 377-1 ЦПК України.

Так, відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за №606-ХІV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Частина 1 ст. 377-1 ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом п. 5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року за №3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

За змістом п. 5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року за №3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обовязково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобовязань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобовязань.

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Вивченням матеріалів справи, судом встановлено, що старшим державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того факту, що боржник ОСОБА_1 ОСОБА_2 має паспорт для виїзду за кордон і з метою ухилення від виконання зобовязань має намір та реальну можливість вибути за межі України

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що подання старшого державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України передчасне, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 377-1 ЦПК України, ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 377-1 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України», суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про заборону ОСОБА_3 виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4