Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 0810/3064/2012Головуючий у 1-й інстанції Мінгазов Р.В.
Пр. №22-ц/778/1215/16Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «БМ Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим та за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» (надалі - Банк), третя особа: ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року Банк звернувся до суду першої інстанції із заявою (т.с. 1 а.с. 228-229), в якій просив ухвалити у цій справі додаткове рішення в частині достягнення залишку заборгованості за кредитним договором, а саме: стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Банку 16354,25 доларів США.

В обґрунтування своєї заяви Банк зазначав, що 22 липня 2013 року Запорізьким районним судом Запорізької області ухвалено рішення у цій справі, яким задоволено позовні вимоги Банку. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Банку 205599,39 грн. заборгованості за кредитним договором та 2056,00 грн. судового збору. Хоча Банк у своєму позові у цій справі просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Банку суму заборгованості в розмірі 25724,04 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 27.06.2012 року становило 205599,39 грн. Натомість в резолютивній частині рішення суду зазначено лише про стягнення заборгованості з відповідачів в сумі 205599,39 грн., що є гривневим еквівалентом заборгованості за кредитним договором. Про наявність боргу у відповідачів в доларах США, як в рішенні суду так і у виконавчих листах не вказано. 07 вересня 2015 року Банк отримав у порядку примусового виконання 205599,39 грн. вищезазначеної заборгованості та 2056,00 грн. судових витрат, виконавче провадження постановою державного виконавця закінчено. Проте, станом на 07 вересня 2015 року 205599,39 грн. за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 21,942791 грн.) складало 9369,79 доларів США. Таким чином, Банк в ході примусового виконання не отримав 16354,25 доларів США (розрахунок: 25724,04 доларів США - 9369,79 доларів США).

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року (т.с. 2 а.с. 20-21) в задоволенні заяви Банку про ухвалення додаткового рішення у цій справі за вищезазначеною заявою Банку відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, Банк у своїй апеляційній скарзі просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, ухвалити додаткове рішення за рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 липня 2013 року в частині достягнення залишку заборгованості за кредитним договором, а саме: стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Банку 16 354,25 доларів США.

ОСОБА_2 подав апеляційному суду поштою письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу Банку (т.с. 2 а.с. 52-61).

У судове засідання 24 березня 2016 року повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 50-51) ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у дане судове засідання та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника Банку за довіреністю (т.с. 2 а.с.62) ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Банку не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви Банку про ухвалення додаткового рішення у цій справі, керувався ст. 220 ЦПК України та виходив із того, що рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 липня 2013 року у цій справі відповідає вимогам ст. 214 ЦПК України, зокрема судом вирішено питання щодо всіх заявлених Банком позовних вимог, зазначена точна сума грошових коштів, яка підлягає стягненню, та вирішено питання про розподіл судових витрат; підстави для ухвалення додаткового рішення у цій справі за вищезазначеною заявою Банку у цій справі відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Оскільки, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Відповідно до ст. 220 ч.1 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Однак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 липня 2013 року, яке набрало законної сили, позов Банку у цій справі задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Банку 205599,39 грн. заборгованості за кредитним договором та 2056,00 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено в повному обсязі.

На момент розгляду справи у суді першої інстанції, сума заборгованості в розмірі 25724,04 доларів США, що в перерахунку на національну одиницю України станом на 27 червня 2012 року в еквіваленті за курсом НБУ становила саме 205599,39 грн. (1 долар США складав 7.9925 грн.), була повністю стягнута на користь Банку, як позивача.

В п.20 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що "додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України, воно не може змінити суті основного рішення».

Ч. 1 ст. 220 ЦПК України встановлює вичерпний перелік випадків у яких може бути ухвалене додаткове рішення. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд має відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 липня 2013 року відповідає вимогам ст. 214 ЦПК України, зокрема судом вирішено питання щодо всіх заявлених позовних вимог, зазначена точна сума грошових коштів яка підлягає стягненню та вирішено питання про розподіл судових витрат; підстави для ухвалення додаткового рішення у цій справі за вищезазначеною заявою Банку у цій справі відсутні.

Таким чином, за наслідками розгляду заяви Банку про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність постановити ухвалу про відмову Банку в ухваленні додаткового рішення у цій справі.

Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію Банку, яку він та представники останнього вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що суд першої інстанції задовольнив усі заявлені у цій справі позовні вимоги Банку у повному обсязі рішенням у цій справі від 22 липня 2013 року (т.с. 1 а.с.134-136), яке набрало законної сили 14 травня 2014 року, так як було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 травня 2014 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 219-223).

Із зазначеним рішенням суду першої інстанції Банк погодився, в апеляційному порядку останнє не оскаржував.

Суд першої інстанції розглядав дану справу в межах заявлених Банком позовних вимог, при цьому, Банк не вважав за доцільне останні змінювати чи уточнювати.

Хоча Банк мав право заявляти свої позовні вимоги у цій справі про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по процентам у доларах США без визначення гривневого еквіваленту.

Зміна курсу гривні України по відношенню до долару США станом на день виконання рішення суду не може бути підставою для зміни розміру заборгованості у гривневому еквіваленті, стягнутої з відповідачів на користь Банку за рішенням суду, яке набрало законної сили, шляхом ухвалення судом додаткового рішення у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи Банку, як особи, яка подала апеляційну скаргу, про наявність порушень вимог закону при постановленні оскаржуємої ухвали судом першої інстанції про відмову в ухваленні додаткового рішення у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі, за своїм змістом фактично є доводами апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції або її зміни.

Крім того, у разі відмови Банку у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судових витрат у вигляді судового збору 1378,00 грн. (т.с. 2 а.с. 39), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» відхилити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.