03.10.2016 227/3876/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року. м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого Притуляка С. А

при секретарі Коверченковій М.О.,

за участю:

заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області, про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заява мотивована тим, що після звернення до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті батька, оскільки для підтвердження факту смерті ОСОБА_2, заявником пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 « Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».Встановлення факту смерті заявнику необхідно для належної реєстрації факту смерті уповноваженими органами України.

Заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка заявник, зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк від хронічної судинно-мозкової недостатності помер його батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 та був похований на кладовищі " Красний Пахарь" м. Донецьк, 13 вересня 2016 року.

Представник зацікавленої особи Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області, не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином..

Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, дослідивши письмові документальні докази, представлені в обґрунтування заяви, беручи до уваги показання свідка вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підтвердження факту смерті батька до матеріалів заяви заявником додано: копію лікарського свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, видане «Центром первинної санітарної допомоги № 7 м. Донецька» із печаткою ДНР № 170 від 13.09.2016 року; копію свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина ОСОБА_2, виданого Куйбишевським відділом ЗАЦС м. Донецьк ДНР НОМЕР_1 від 16 вересня; копію свідоцтва про захоронення громадянина ОСОБА_2 у м. Донецьк на кладовищі « Красний Пахарь» 13 вересня 2016 року.

Заявником долучено до матеріалів справи фотознімки із зображенням місця поховання та іменної таблички, на якій зазначено прізвище, ім'я та по батькові померлого «ОСОБА_2» - російською, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 та дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.257-1 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

За приписами ч.1 ст.235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на наведену норму закону, надані заявником: копія лікарського свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого «Центром первинної санітарної допомоги № 7 м. Донецька» із печаткою ДНР № 170 від 13.09.2016 року, копія свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина ОСОБА_2, виданого Куйбишевським відділом ЗАЦС м. Донецьк ДНР НОМЕР_1 від 16 вересня 2016 року: копія свідоцтва про захоронення громадянина ОСОБА_2 у м. Донецьк на кладовищі « Красний Пахарь» 13 вересня 2016 року є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина ОСОБА_2, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

При цьому суд звертає увагу заявника та заінтересованої особи на позицію Верховного суду України, викладену в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року, згідно якої рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Керуючись ст.144 Сімейного кодексу України, ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. ст. 10, 60, 212 - 215, 223, 234, 251-256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області, про встановлення факту смерті- задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Донецьку Донецької області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження судового рішення не зупиняє його виконання.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.