РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Селидівський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, про встановлення факту безперервного проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулась до суду з заявою в якій вказала, що вона народилася 23.08.1983 року в м.Селидове. З 12.09.1991 р. по 05.11.1992 р. навчалась в Селидівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 6. З 1992 р. по 1995 р. навчалась в школі № 2 м.Селидове. Потім поїхали з батьками в Тульську область, де вона не навчалась. З 1997 році вона була засуджена, потім була позбавлена волі. Тому своєчасно не оформила паспорт громадянки України і не має його на теперішній час. Просить суд, встановити факт її постійного проживання на території України, а саме з 23 серпня 1983 року з дня народження по 05 листопада 1992 р.- навчання в школі, та по теперішній час.

Заявниця в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі.

Заінтересована особа представник Селидівського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, заяву ОСОБА_1 підтримала.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 народилася 23.08.1983 року в м.Селидове Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії V-НО № 432879, виданого відділом РАЦС м.Селидове Донецької області(а.с.4).

Як вбачається з довідки № 217 від 07.07.2016 р., ОСОБА_3 дійсно навчалася у Селидівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 6 з 12 вересня 1991 р. по 05 листопада 1992 р.(а.с.4).

Згідно довідки про звільнення, виданої Приазовською виправною колонією № 107, ОСОБА_1 відбувала покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 22 березня 2007 р. по 18 липня 2008 року(а.с.5).

Згідно довідки про звільнення від 14.12.2012 р., виданої Артемівським слідчим ізолятором Донецької області, ОСОБА_1 відбувала покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 04 вересня 2012 р. по 14 грудня 2012 р.(а.с.6).

З довідки № 57-1504 від 12.05.2016 р., виданої Селидівським міським відділом Головного управління України в Донецькій області вбачається, що ОСОБА_1 справді зверталася до Селидівського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області із заявою щодо видачі паспорта громадянина України вперше(встановлення особи). Проведеною за заявою перевіркою встановлено перевіркою особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави(а.с.3).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на теріторії України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.За таких обставин заява підлягає задоволенню.

Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно ОСОБА_1 для отримання паспорту громадянина України.

Таким чином, наданими до суду документами достовірно підтверджується факт постійного безперервного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України в період з 23.08.1983 р. по 05.11.1992 р. та по теперішній час, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення.

За таких обставин вимоги заявниці обґрунтовані і суд встановлює факт постійного безперервного проживання ОСОБА_1, на території України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 214, 215, 256 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Селидівський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, про встановлення факту безперервного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: з 23 серпня 1983 року по 05 листопада 1992 р. та по теперішній час включно.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя