РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.

суддів: Куцина М.М., Собослой Г.Г.

при секретарі: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Прокурор Мукачівського району в інтересах держави в особі управління Держземагенства в Закарпатській області звернувся до суду з позовом до Мукачівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області про визнання недійсним розпорядження голови Мукачівської РДА від 24.09.2004 року №316, визнання недійсним державного акту про право власності на землю серія ЗК №059891 від 20.10.2004 року виданого гр.ОСОБА_1 та витребування земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі дозволу Мукачівської РДА від 16.08.2004 року за №02-27/917 розроблено проект відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га гр.ОСОБА_1 на території Чинадіївської селищної ради за межами населеного пункту. Проте, дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки було надано у формі, яка не відповідає вимогам чинного на той час законодавства, а саме у формі листа. Згідно п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції чинній на момент передачі земельних ділянок у власність та в оренду, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до картографічних матеріалів спірна земельна ділянка знаходяться за межами населеного пункту с. Синяк.

Проте, в супереч цим нормам земельного законодавства висновок органу з охорони культурної спадщини відсутній. Крім того земельна ділянка підлягала обовязковій експертизі, яка не проводилась. Також відсутній акт встановлення та погодження меж суміжними користувачами, що в свою чергу суперечить вимогам ст.198 Земельного Кодексу України.

В супереч діючому на той час законодавству, яке прямо забороняло надання земельних ділянок в межах прибережних захисних смуг для садівництва розпорядженням голови Мукачівської РДА 24.09.2004 року №316 затверджено проект про передання землі у власність.

Земельна ділянка передана гр.ОСОБА_1 для ведення садівництва, на момент її передачі відносилася до категорії угідь «сіножаті» і зміни цільового призначення не було проведено, що в свою чергу свідчить про грубе порушення норм земельного законодавства та про недійсність розпорядження прийнятого головою Мукачівської РДА. Порушення вимог земельного законодавства при видачі вказаного розпорядження голови Мукачівської РДА підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29.11.2013 за №000063.

06 грудня 2006 року між гр.ОСОБА_1 та гр.ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за № 3633.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. ОСОБА_5 померла 19.04.2009 року, а спадщину за померлою отримали ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Так, як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли частину спадщини за померлою ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 01.12.2010 року, у відповідності до ст.37 ЦПК України, допускається процесуальне правонаступництво. Що стосується строку позовної давності, то на думку позивача він не пропущений так-як акт перевірки Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області до прокуратури району надійшов 18.12.2013 року за №103-(7510)вх. І лише з цього моменту прокурору Мукачівського району стало відомо про порушення норм земельного законодавства.

Прокурор просить визнати недійсним розпорядження голови Мукачівської РДА від 24.09.2004 року №316 в частині надання земельної ділянки гр.ОСОБА_1, визнати недійсним державний акт про право власності на землю площею 0,10 га серії ЗК №059891 виданого гр.ОСОБА_1, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку за кадастровим номером :02:004:0008, площею 0,10 га для ведення садівництва, вартість 11 000 грн. 00 коп., яка знаходиться в урочищі Синяк на території Чинадіївської селищної ради Мукачівського району, за межами населеного пункту на користь держави в особі Управління Держземагенства в Закарпатській області та стягнути судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2015 року позов прокурора задоволено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду, як таке що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

На думку апелянта наведений спір підсудний адміністративним окружним судам,

в зв'язку з чим відповідно до т. 205 ЦПК України провадження слід було закрити. Крім того суддя що вирішував спір зобов'язаний був заявити про самовідвід, оскільки в 2014 році він вже розглядав аналогічну справу між тими особами, яку залишив без розгляду. Також прокуратура подала позов в інтересах неіснуючого органу - Управління Держземагенства в Закарпатській області. На думку апелянта прокурор пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявлено в запереченнях на позов. Обстеження земельної ділянки з виїздом на місце не проводилось, що не дає змоги говорити про наявні порушення. Форма погодження відповідає вимогам закону крім назви "розпорядження. Судом не взято до уваги, що раніше масив з якого була виділена земельна ділянка знаходився в користуванні релігійної громади, а також не встановлено цільового призначення цієї землі. Судом, на думку апелянта, не з'ясовувалось ксерокопія якого проекту відведення земельної ділянки оскільки оригінал не досліджувався. На час видачі розпорядження діюче законодавство не передбачало погодження проекту землеустрою органами охорони культурної спадщини.

На день ухвалення рішення державний акт серії ЗК № 059891 виданий Різак був не чинним. Крім того земельна ділянка площею 0,10 га за кадастровим номером :02:004:0008 для ведення садівництва в урочищі "Синяк" не існує. Також за твердженням апелянта суд першої інстанції без встановлення власників земельної ділянки, оскільки право власності на нерухоме майно виникає з часу державної реєстрації.

В судовому засіданні представник Різака підтримав апеляційну скаргу та просили задовольнити з підстав зазначених в ній.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, обєктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що розпорядженням голови Мукачівської РДА від 07.09.2004 року №298 «Про припинення права користування» припинено право постійного користування землею площею 1,30 га, що була в користуванні Церкви адвентистів сьомого дня за межами населеного пункту а земельну ділянку віднесено до земель запасу Чинадіївської селищної ради, до категорії земель сільськогосподарського призначення «сіножаті (т.1 а.с.23).

Відповідно порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та передбачений ст. 118 ЗК України, яка діяла на момент виникнення правовідносин громадянин, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

12 серпня 2004 року ОСОБА_1 звернувся до голови Мукачівської РДА з заявою про виділення земельної ділянки розміром 0,10 га для садівництва (т.1 а.с. 18)

На підставі дозволу Мукачівської РДА від 16.08.2004 року за №02-27/917 розроблено проект відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га гр.ОСОБА_1 на території Чинадіївської селищної ради за межами населеного пункту в урочищі "Синяк" (т.1а.с.15-44.)

24.09.2004 року розпорядження голови Мукачівської районної державної адміністрації за №316 "Про передачу земельних ділянок у власність", затверджено проекти відведення та надати за рахунок земель запасу (сіножатей) громадянам (в тому числі відповідачу ОСОБА_1В.) у власність земельні ділянки для ведення садівництва та будівництва й обслуговування жилого будинку за межами населених пунктів Чинадіївської селищної ради загальною площею 1,3000 га. (т.1 а.с.37).

На підставі розпорядження Мукачівської РДА ОСОБА_1 виготовив державний акт на право власності на землю серії ЗК №059891 від 20 жовтня 2004 року, згідного якого, він є власником земельної ділянки площею 0,1000 га., розташованої в урочищі Синяк Чинадіївської селищної ради, Мукачівського району, цільове призначення якої для ведення садівництва (т.1 а.с.45-46).

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про задоволення позову погодився з доводами прокурора що базуються на акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29 листопада 2013 року № 000066 Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, які частково не узгоджуються з матеріалам справи та вимогами, чинного на час виникнення правовідносин, земельного законодавства.

На час виділення земельної ділянки вересень 2004 року ст. 9 Закону України Про державну експертизу землевпорядної документації, яка передбачала випадки обовязковості проведення експертизи не відносила документацію із землеустрою щодо виділення громадянам земельних ділянок для садівництва до документів, які підлягають обовязковій державній експертизі, а стаття 118 ЗК України, яка визначала порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, не містила вимоги про необхідність проведення державної експертизи землевпорядної документації, за таких обставин твердження прокурора про те, що перед відведенням спірної ділянки проект її відведення не пройшов державної експертизи також не можна брати до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до технічної документації, суміжним землекористувачам одночасно з ОСОБА_1 були виділені земельні ділянки і на час виготовлення технічної документації суміжних землекористувачів ще не існувало, так-як масив, на якому розміщена земельна ділянка знаходився у запасі Чинадіївської сільської ради, більше того суміжні землекористувачі не оспорювали виділення даної земельної ділянки гр. ОСОБА_1 (а.с. 23, 36), тому безпідставним є твердження про незаконність самого проекту землеустрою в зв'язку з відсутністю акту встановлення та погодження меж суміжними користувачами.

Відповідно до ст. 19 ЗК України, яка була чинна на момент виділення земельної ділянки і чинна в даний час Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною 3 ст. 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

З огляду на наведене спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, а за змістом ст. 20 ЗК України переведення земель за рішенням відповідного органу проводиться саме із однієї категорії в іншу категорію і не передбачала переведення земельних ділянок всередині категорії тобто з одного до іншого виду даної категорії.

Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 на графічному зображенні містить інформацію про опис меж ділянки згідно якої земельна ділянка ОСОБА_1 в напрямку "В-Г" межує з прибережною захисною смугою (т.1 а.с.25).

Акту перевірки дотримання норм земельного законодавства, згідно якого спірна ділянка знаходиться в прибережній смузі р. Ситнявка (а.с. 12) базується лише на опису меж графічного зображення (а.с. 45) де зазначено, що по контуру В-Г, дана ділянка межує з прибережною смугою.

В свою чергу наявні у справі матеріали, зокрема пояснюючою запискою відповідно до якої земельна ділянка ОСОБА_1 яка виділяється з земель запасу, межує (а не знаходиться в межах) з прибережною захисною смугою (а.с.17), висновки Латорицької державної територіальної інспекції, Мукачівського районного відділу земельних ресурсів (а.с. 31-32) та факт того що ця земельна ділянка вже раніше знаходилась у користуванні (а.с. 23), дають підстави вважати, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами прибережної смуги, а не у водоохоронній зоні.

Розпорядження голови Мукачівської РДА від 07.09.2004 року №298 «Про припинення права користування» ніхто не оспорив, воно не вбуло скасовано або визнання недійсними, за таких обставин висновок суду про відведення спірної земельної ділянки всупереч вимог ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, а саме надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні є безпідставним.

Пунктом 3 та 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677 "Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" передбачено, що проект відведення земельної ділянки розробляється на підставі рішення сільської, селищної, міської ради, районної, Київської або Севастопольської міської держадміністрації, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок та погоджується із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 був розроблений на підставі дозволу без зазначення назви документа. також проект не містить висновку органу охорони культурної спадщини, проте наведені обставини не є істотними, оскільки згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки було надано уповноваженим органом в межах своєї компетенції, а даних про те, що спірна земельна ділянка відноситься до території пам'яток культурної спадщини національного значення, їх охоронних зон чи охоронюваних археологічних територій, матеріали справи не містять, більше того на час звернення прокурора з позовом до суду Постанова Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677 втратила чинність. також слід зазначити, що ч.7 ст. 118 ЗК України (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала що відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл (без зазначення назви документу) на розробку проекту її відведення.

Громадяни відповідано до ст. 131 ЗК України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 грудня 2006 року зареєстрованого в реєстрі за №3633, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_1 продав ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1000 га призначену для ведення садівництва, розташовану в урочищі с.Синяк на території Чинадіївської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області (т.1 а.с.49-51).

На час придбання ОСОБА_5, земельна ділянка знаходилась у власності ОСОБА_1

24 грудня 2007 року ОСОБА_5 отримала державний акт на право власності на спірну земельну ділянку (а.с.47-48).

19 квітня 2009 року ОСОБА_5 померла (т.1 а.с.57).

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Спадщину за померлою прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_3.(т.1 а.с.58-59,т.2 а.с.140).

Постановивши рішення про позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку, місцевий суд допустив непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, порушив статті 1 Першого протоколу Конвенції захист прав і основних свобод людини 1950 року.

Відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто ;не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначені обставини, відповідно до п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст. 9 Закону України Про державну експертизу землевпорядної документації ст. 19, 22, 118 ЗК України, ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області,-

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити .

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2015 року - скасувати.

У справі ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову прокурора мукачівського району відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді