АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/1476/16-ц Головуючий суддя І інстанції Зуб Г. А.
Провадження № 22-ц/790/4771/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Шаповал Н.М.

суддів - Пшенічної Л.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, відібрання та повернення її за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 12 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, відібрання та повернення її.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що з 07 серпня 2010 року по 25 березня 2015 року він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу разом з матір'ю залишилась проживати в квартирі, яка належить йому. До теперішнього часу він не дійшов згоди з колишньою дружиною щодо місця проживання доньки. Крім того, вважає, що відповідачка приховує від нього місце проживання їх доньки, наразі за фактом викрадення дитини проводиться перевірка. Тому, вказує, що в інтересах доньки буде доцільним проживання її разом з батьком, оскільки він має постійну роботу, стабільний дохід, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, в той час як відповідачка не має власного житла, достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення дитини, психічний та емоційний стан відповідачки не стабільний, постійно створює з оточуючими сварки. Через приховання місцезнаходження доньки йому заподіяно моральну шкоду, оскільки він втратив спокій, пережив нервове потрясіння, втратив ділову активність.

ОСОБА_1 просив суд визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним; відібрати доньку від відповідачки та повернути її йому, а також, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 12 квітня 2016 року позов задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з її батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відібрано у ОСОБА_2 малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повернуто її батькові ОСОБА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий сбір в розмірі 1 929,20 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 червня 2016 року заяву ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про перегляд вказвного заочного рішення - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 ставить питання про скасування заочного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що при розірванні шлюбу між сторонами рішенням суду було чітко зазначено, що малолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишається проживати разом з матір'ю, ОСОБА_2 проти чого позивач не заперечував. Ніяких перешкод у спілкування доньки з батьком відповідачка не чинила, доньку не викрадала.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню.

При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а також інтересів дитини.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що сторони перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.03.2015року. (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31).

З мотивувальної частини рішення суду від 25 березня 2015 року, вбачається, що після розірвання шлюбу донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишається проживати з ОСОБА_2.

Як на підставу позову позивач посилався на те, що ОСОБА_2, як мати дитини, чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, а також мала намір викрасти дитину, за фактом чого Київським відділом ГУ НП в Харківській області заява про викрадення дитини внесена до ЄРДР.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Разом з цим, декларація прав дитини від 20.11.1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага надається матері.

Для розлучення неповнолітньої дитини, якою є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Пунктами 4,5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з висновком Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР від 28.03.2016 року №182, встановлено, що позивачем створено належні умови для повноцінного розвитку дитини - за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1, тому за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 50-51).

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначені норми закону та враховуючи фактичні обставини справи, позивачем не доведено обставин, на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог та не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2, як мати, не спроможна надати дитині належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення, що вона не може забезпечити нормальні безпечні для здоров'я дитини умов проживання, її аморальної поведінки.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст.. 309 ЦПК України із відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 12 квітня 2016 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, відібрання та повернення її.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Н.М. Шаповал

Судді: Л.В. Пшенічна

О.М. Хорошевський