Справа № 345/1333/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гавриленка В.Г.,

секретаря судового засідання Бандури Г.М.,

за участю заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії, рішення та бездіяльність старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 та виконуючої обовязки начальника відділу Державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, посилаючись на те, що 19.06.2013 року головним державним виконавцем відділу ДВС Калуського МРУЮ ОСОБА_6 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом 2-630/11, виданим 14.06.2013 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про зобовязання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_7 у користуванні земельною ділянкою та громадською стежкою по вул. Івасюка, 22 в с. Копанки шляхом демонтування самовільно встановленої огорожі.

В лютому 2016 року він звернувся до відділу ДВС Калуського МРУЮ та 26.02.2016 року отримав відповідь про прийняті в ході даного виконавчого провадження рішення, а також до неї були додані копії постанов про відкриття, зупинення та поновлення провадження.

Заявник вважає, що строк, протягом якого державні виконавці уповноважені здійснити примусове виконання рішення, закінчився. Тому 30.03.2016 року він подав до відділу ДВС заяву про закінчення виконавчого провадження у звязку із закінченням строків, які встановлені для даного виду стягнення, а саме минуло шість місяців, так як на його думку даний спір є майновим. Листом від 01.04.2016 року йому було відмовлено в закритті провадження у звязку з відсутністю на це підстав.

Тому заявник просить визнати таку відмову неправомірною та зобовязати відділ ДВС Калуського МРУЮ закінчити виконавче провадження за даним виконавчим листом на підставі п. 6 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні заявник та його представник підтримали викладені в скарзі вимоги в повному обсязі, просили закрити виконавче провадження.

Виконуюча обовязки начальника відділу ДВС Калуського МРУЮ ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила про безпідставність даної скарги. Пояснила суду, що 30.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відділу ДВС Калуського МРУЮ із заявою про закінчення строку виконавчого провадження згідно п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у звязку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Разом з тим вона вважає, що ОСОБА_1 невірно розуміє поняття строку здійснення виконавчого провадження та плутає його із передбаченим законом строком для даного виду стягнення. Пояснила, що строк здійснення виконавчого провадження це період часу, протягом якого державний виконавець зобовязаний здійснити виконавчі дії. Разом з тим закінчення даного строку не є підставою для закінчення виконавчого провадження, а лише вказує на розумні строки вчинення виконавчих дій, стимулюючи при цьому державного виконавця не зволікати у рамках певного виконавчого провадження.

Представник ОСОБА_7 ОСОБА_4 вважає скаргу безпідставною. Пояснив, що сам ОСОБА_1 затягує строки виконання даного судового рішення та не бажає його виконувати. ОСОБА_7 двічі представляв організацію, яка може провести демонтаж паркану, однак скаржник ОСОБА_1 різними шляхами уникав проведення виконання по виконавчому листу.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 19.06.2013 року головним державним виконавцем відділу ДВС Калуського МРУЮ ОСОБА_6 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 38525723 про примусове виконання виконавчого листа № 2-630/11, виданого 14.06.2013 року Калуським міськрайонний судом Івано-Франківської області про зобовязання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_7 перешкод у користуванні земельною ділянкою та громадською стежкою по вул. Івасюка, 22 в с. Копанки шляхом демонтування самовільно встановленої огорожі (а.с. 7).

24.09.2013 року виконавче провадження було зупинене на час розгляду судом зави державного виконавця про розяснення та встановлення порядку та способу виконання рішення (а.с. 7).

14.04.2014 року виконавче провадження було поновлене (а.с. 8).

Постановою від 13.05.2014 року виконавче провадження по примусовому виконанню даного виконавчого листа було знову зупинено (а.с. 8), а 07.09.2015 року знову зупинено виконавче у звязку з перебуванням боржника на лікуванні в лікувальному закладі (а.с. 9), а 17.09.2015 року виконавче провадження поновлено (а.с. 9).

30.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відділу ДВС Калуського МРУЮ із заявою, в якій просив закрити виконавче провадження № 38525723 на підставі п. 7 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи, що для даного виду стягнення передбачений строк примусового виконання 2 місяці, який давно минув (а.с.5).

З відповіді на дану заяву, наданої в.о. начальника ДВС Калуського МРУЮ ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні його заяви, оскільки підстав для закінчення виконавчого провадження немає (а.с. 4).

1. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Статтею 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Ч.2 ст. 30 даного Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення

виконавчого провадження не включає час відкладення провадження

виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період

проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної

документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування

виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства,

установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи -

підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Як передбачено абзацом 1 ч. 3 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного службовця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Однією з підстав для закінчення виконавчого провадження у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Суд вважає, що заявником ототожнено поняття «строк даного виду стягнення» та «строк здійснення виконавчого провадження», хоча дані поняття різняться по своїй суті.

За таких обставин суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 є безпідставною та не підлягає задоволенню, а рішення суду повинно бути виконано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 251 Цивільного кодексу України, ст. 30, п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії, рішення та бездіяльність старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 та виконуючої обовязки начальника відділу Державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя