Справа № 180/238/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Нанічкіної Н.М.

з секретарем - Завадською А.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача-1 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Марганець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», ОСОБА_5, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю та відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю з ОСОБА_6. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 2003 року він проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_7, у якої був син від першого шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2008 році він офіційно уклав шлюб з ОСОБА_7, і надалі проживав однією сім'єю з ОСОБА_7 та її сином ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 Він опікувався ОСОБА_6, як своїм рідним сином. Встановлення даного факту необхідне йому для підтвердження права на отримання відшкодування моральної шкоди, у зв'язку із загибеллю його пасинка ОСОБА_6 в аварії, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 року на залізничному переїзді 115 км + 566 м пергону Нікополь-Марганець, що належить ПАТ «Українська залізниця». Просить суд стягнути солідарно з ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень, оскільки вони є власниками джерел підвищеної небезпеки, внаслідок взаємодії яких йому завдано шкоду, з СГ «ТАС» - 2 550 гривень, бо страхова компанія зобов'язана нести відповідальність в силу Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити його у повному обсязі.

Представники відповідача ПАТ «Українська залізниця», позов не визнали, просили суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт постійного його проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю з 2003 року за адресою АДРЕСА_2 в м.Марганець Дніпропетровської області, і ним пропущено строк позовної давності для звернення із вимогою про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю. Крім того, за рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23.10.2014 року на користь рідного батька ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - стягнуто з ДП «Придніпровська залізниця» моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень у зв'язку із загибеллю ОСОБА_6. Також, вина Державного підприємства «Придніпровська залізниця» не доведена, сума моральної шкоди, завданої позивачу, необґрунтована.

Відповідач ОСОБА_5 та представник відповідача СГ «ТАС» в судове засідання не з'явилися, заперечень на позовну заяву, а також клопотань про розгляд справи без їх участі суду не надали.

Суд, вислухавши представника позивача, представників ПАТ «Українська залізниця», допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції (а.с.16), ОСОБА_1 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб 07.06.2008 року.

Згідно довідки про склад сім'ї (а.с.15) ОСОБА_6 з 2003 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року проживав однією сім'єю за адресою АДРЕСА_2 в м.Марганець Дніпропетровської області з ОСОБА_1 (вітчимом) та матір'ю ОСОБА_7.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили факт проживання позивача з ОСОБА_6 та його матір'ю однією сім'єю з 2003 року і до моменту аварії, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_5 року, за адресою АДРЕСА_1 Також підтвердили, що ОСОБА_1 відносився до ОСОБА_6, як до рідного сина. Сім'я була дружня, всі свята та дні народження проводили разом.

В судовому засіданні досліджені фотографії, що підтверджують вказану обставину (а.с.18).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність вимог позивача, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Суд не приймає до уваги заперечення представників відповідача, що позивачем не доведено факт постійного його проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю з 2003 року за адресою АДРЕСА_2 в м.Марганець Дніпропетровської області, оскільки вказане спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами: документами, показаннями свідків, фотографіями. Зазначені докази є належними та допустимими, й ніким не спростовані. Щодо строку позовної давності для звернення із вимогою про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю, суд зазначає, що чинним цивільним законодавством України не встановлено строк позової давності для подачі до суду заяв в порядку окремого провадження.

Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_6, суд виходить із такого.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1167 ЦК, якщо моральну шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно із частинами 1, 2, 5 статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини другої статті 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам (пункт 3).

Урядовою комісією, призначеною розпорядженням Прем'єр-міністра України від ІНФОРМАЦІЯ_5 № 1951-р з розслідування причин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 року поблизу с.Максимівка Дніпропетровської області, встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, загинув на місці пригоди, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 року на залізничному переїзді 115 км + 566 м на перегоні Нікополь-Марганець Придніпровської залізниці, поблизу с.Максимівка Дніпропетровської області, внаслідок зіткнення автобуса БАЗ-А079.04 «Еталон» (перевізник - приватний підприємець ОСОБА_5.) під керуванням ОСОБА_13, з електровозом ВЛ-8 Придніпровської залізниці, в результаті чого 45 осіб загинуло та 8 травмовано. Факт дорожньо-транспортної пригоди, обставини, причини та наслідки ДТП викладені в Акті розслідування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди від 12 жовтня - 4 листопада 2010 року (а.с.8-10).

Автобус БАЗ-А079 «Еталон», реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_5, здійснював рейс за маршрутом «Б» у місті Марганець.

Електровоз НОМЕР_3 приписаний до Криворізького локомотивного депо Придніпровської залізниці.

Оскільки смерть ОСОБА_6 сталася внаслідок дії джерел підвищеної небезпеки - автобуса БАЗ-А079.04 «Еталон», власником якого є ОСОБА_5, та електровозу НОМЕР_3, власником якого на момент аварії було ДП «Придніпровська залізниця», суд дійшов висновку про покладення на власників джерел підвищеної небезпеки обов'язку відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю пасинка.

Судом також встановлено, що Постановою КМУ від 02.09.2015 року №735 затверджено статут Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, а також Державного підприємства «Придніпровська залізниця».

Отже, вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди суд вважає обґрунтованими, оскільки наслідками дорожньо-транспортної пригоди для позивача сталися: порушення звичайного способу життя, стрес, втрата душевного спокою, моральні страждання, пов'язані із загибеллю пасинка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Посилання представника ПАТ «Українська залізниця» на те, що вина Державного підприємства «Придніпровська залізниця» відсутня, суд вважає безпідставними, оскільки ДП «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є ПАТ «Українська залізниця», було власником одного з джерел підвищеної небезпеки - локомотиву, і відповідно до частини другої статті 1188 ЦК України повинно відшкодувати заподіяну шкоду незалежно від наявності вини, оскільки шкоду завдано іншим особам (пасажирам).

Разом з тим, згідно статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючі наведені положення закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на те, що позивач втратив не рідного сина, а пасинка, яким він опікувався з 6-річного віку, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 15 000 гривень.

До зауважень представника ПАТ «Українська залізниця», що на підтвердження позовних вимог не надано доказів, суд відноситься критично, оскільки ОСОБА_1 втратив члена своєї сім'ї.

Згідно Полісу ВЕ 0789663 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19 листопада 2009 року з СГ «ТАС» ОСОБА_5 застрахував цивільну відповідальність за шкоду, завдану третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди. Строк дії з 20 листопада 2009 року до 19 листопада 2010 року, забезпечений транспортний засіб - автобус БАЗ-А079.04 «Еталон», номерний знак НОМЕР_1.

Згідно із зазначеним полісом страхова компанія несе відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, а також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки завдана шкода підлягає стягненню солідарно з ДП «Придніпровська залізниця» та ОСОБА_5, а відповідальність останнього застрахована, то сума завданої моральної шкоди в межах ліміту відповідальності страховика - 2 550 гривень, повинна бути стягнута зі страхової компанії.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, з відповідачів в дохід держави повинно бути стягнуто судовий збір у сумі 183 гривень 73 копійок з кожного.

На підставі статтей 23, 1167, 1168, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись статтями 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_14 з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою АДРЕСА_3, в період з 2003 року і до моменту загибелі ОСОБА_6 - до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 550 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», ОСОБА_5, солідарно на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», ОСОБА_5, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» судовий збір на користь держави у ромірі 183 гривні 73 копійки з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Марганецький міський суд Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М.Нанічкіна

Вступну та резолютивну частину рішення суду складено проголошено в судовому засіданні 27 травня 2016 року. Повний текст рішення виготовлено 01 червня 2016 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна