АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 602/454/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Сенюх М.З.
Провадження № 22-ц/789/1311/16 Доповідач - Фащевська Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду від 16 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя квартиру за № 26 по вул.Грушевського,1 в м.Ланівці Тернопільської області.

Рішенням Лановецького районного суду від 16 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що дане рішення було постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому призвело до порушення прав позивача, а саме - порушено його право власності, гарантоване йому нормами сімейного, цивільного і конституційного права.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення Лановецького районного суду від 16 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити повністю, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири за №26 в будинку №1 по вул. Грушевського в м. Ланівці, Тернопільської області загальною площею 67,90 кв.м., яка була придбана в період шлюбу.

У судове засідання сторони повторно не з'явились, але враховуючи те, що в справі є дані про їх належне оповіщення, колегія вважає, що справу слід слухати у відсутність сторін у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржене рішення Ланівецького районного суду від 16.09.2016 року вищезазначеним нормам закону не відповідає.

Так, обгрунтовано встановивши, що спірна квартира є сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову про визнання права власності на 1/2 квартири, посилаючись на те, що між сторонами відсутній спір.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону, встановленим обставинам по справі, а тому підлягає скасуванню з ухваленням рішення в порядку ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі, який зареєстрований 17 липня 1999 р. ОСОБА_3 сільською радою Лановецького району Тернопільської області актовий запис № 1.

Згідно договору купівлі-продажу від 02 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, ОСОБА_2 придбала квартиру за №26 в будинку № 1 по вул. Грушевського в м.Ланівці Тернопільської області.

В п.1.5 даного договору зазначено, що грошові кошти, за які придбавається квартира, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки отримані під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, який дає згоду на купівлю зазначеного майна, що підтверджується письмовою заявою.

Даний договір зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.12.2005 року, що стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Отже, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, в період якого за спільні сумісні кошти придбали квартиру за №26 у будинку №1 по вул.Грушевського м.Ланівці Тернопільської області, а тому дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя здійснюється в два етапи: по-перше, суд визначає розмір часток чоловіка та жінки в праві на майно, і, по-друге, здійснює поділ майна відповідно до встановлених часток. При визначенні розміру часток кожного з подружжя суд виходить з того, що відповідно до законодавства частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч. 1 ст. 70 СК).

Оскільки згідно договору купівлі-продажу від 02 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток.

За змістом ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних трудових відносин.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Висновок суду першої інстанції про те, що визначення ідеальної частки в праві спільної сумісної власності, яка згідно вказаної норми закону є рівною для всіх її співвласників, без виділу частки або поділу спільного сумісного майна в натурі, не має самостійного правового значення, оскільки не оспорюється сторонами, суперечить нормам закону, згідно яких виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права, і що в результаті визначення розміру частки позивача, між останнім та відповідачами припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності.

Отже, позивач як співвласник майна подружжя, вправі звернутись до суду з вимогою про визначення розміру своєї ідеальної частки в праві спільної сумісної власності, яка згідно вказаної норми закону є рівною для всіх її співвласників.

З письмових пояснень відповідачки по справі вбачається, що вона погоджується з тим, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя її та позивача по справі, однак вважає, що її частка повинна бути збільшена в зв'язку з тим, що на її утриманні перебувають діти.

Відповідно до вимог ст. 70 СК передбачено, що при вирішенні питання про поділ майна між подружжям суд має право відступити від засад рівності часток подружжя, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Частка чоловіка або дружини може бути також збільшена, якщо з нею, ним проживають малолітні, неповнолітні, а також повнолітні, але непрацездатні діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Враховуючи те, що будь-яких доказів на підтвердження підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, передбачених ст.70 СК, судом не встановлено, колегія вважає, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Лановецького районного суду від 16 вересня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 ідеальну частину квартири за №26 в будинку № 1 по вул. Грушевського в м.Ланівці Тернопільської області.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді : М.В. Ходоровський

ОСОБА_4