Справа № 460/2754/15 Головуючий у 1 інстанції: Тесля Б.І.
Провадження № 22-ц/783/1556/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Луганській області на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Луганській області, у якому просила суд ухвалити рішення, яким поновити їй строк звернення до суду, стягнути з відповідача на її користь 4 872 гривень заборгованості по заробітній платі, 10 068 грн. 18 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 5 000 гривень моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивачка Головним управлінням юстиції у Луганській області з 08 січня 2014 року була прийнята на роботу на посаду консультанта Брянківської державної нотаріальної контори. За період з 01 липня 2014 року по 03 листопада 2014 року відповідач не виплатив їй заробітну плату і 03 листопада 2014 року позивачка звільнилася з роботи за власним бажанням. Заборгованість по заробітній платі на момент звільнення склала 4 872 грн., однак при звільненні відповідач не провів з нею повного розрахунку, видав не належно оформлену трудову книжку (в ній відсутній запис про звільнення з роботи), не видав на її вимогу копію наказу про звільнення. Середній заробіток за час затримки розрахунку з нею з 01.11.2014 року по 31.07.2015 року складає 10 068 грн. 18 коп. Крім цього, невиплатою заробітної плати протягом 9-ти місяців їй заподіяно моральну шкоду, а саме: вона часто відмовляла собі у необхідних речах, позичала гроші у знайомих для купівлі продуктів харчування, оплати комунальних послуг тощо (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням вище згаданий позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 строк звернення до суду.

Стягнуто із Головного територіального управління юстиції у Луганській області в користь ОСОБА_3:

-4 389 грн. 40 коп. заборгованості по заробітній платі;

-7 900 грн. 88 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

-5 000 грн. моральної шкоди (а.с. 46-50).

Дане рішення оскаржив відповідач - Головне територіальне управління юстиції у Луганській області.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що відповідачем було подано до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області (в подальшому „Казначейство) реєстр бюджетних зобовязань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, а також до АТ „Ощадбанк списки перерахувань коштів, згідно яких зазначені установи мали виплатити позивачці заробітну плату, у звязку з чим вважає, що зобовязання відповідача по виплаті позивачці заробітної плати було виконано.

Також звертає увагу на те, що Законом України „Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмежень відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси від 13.01.2015 року № 85-УІІ передбачено, що громадянам, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадянам, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція, має бути погашена заборгованість із виплат (зокрема) заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, до 31.12.2015 року.

З цією метою відповідно до Прикінцевих положень вище згаданого Закону Кабінету Міністрів України у місячний термін з дня опублікування цього Закону було доручено розробити порядок погашення заборгованості із виплат (зокрема) заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, однак станом на даний час відповідний проект Кабінетом Міністрів України не розроблений.

Звертає увагу на те, що частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що підприємство, установа, організація повинні виплатити звільненому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, та вважає, що оскільки вина відповідача у невиплаті позивачці заробітної плати відсутня, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні стягненню не підлягає, так само, як не підлягає до стягнення моральна шкода (а.с. 60-69).

Апелянт і позивачка, будучи своєчасно належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не зявилися та надіслали до суду заяви про апеляційний розгляд справи за їх відсутності (а.с. 90-93), що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається сторонами даного спору (в тому числі і відповідачем), що позивачка перебувала у трудових відносинах саме з Головним територіальним управлінням юстиції у Луганській області, а відтак в силу положень, що передбачені (зокрема) статтями 94, 116, 117 КЗпП України, вимогу з приводу невиплати їй заробітної плати та затримки розрахунку при звільненні її з роботи позивачка мала право предявити саме до згаданого відповідача, а не до будь-якого іншого підприємства, установи, організації (Казначейства, АТ „Ощадбанк тощо).

Судом також встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається сторонами даного спору (в тому числі і відповідачем), що за період з липня 2014 року по день звільнення позивачки з роботи (03.11.2014 року) відповідач не виплачував їй заробітну плату та в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів розрахунку з нею при звільненні її з роботи 03.11.2014 року.

За наведених вище обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що зобовязання відповідача по виплаті позивачці заробітної плати було виконано в результаті подання відповідачем до Казначейства реєстру бюджетних зобовязань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, а також до АТ „Ощадбанк - списків перерахувань коштів (згідно яких зазначені установи мали б виплатити позивачці заробітну плату), не можуть прийматися до уваги, оскільки такі не грунтуються на вимогах чинного трудового законодавства.

Судом також встановлено та стверджується матеріалами справи, що під час перебування позивачки у трудових відносинах з відповідачем (в тому числі і у період з липня 2014 року по день звільнення позивачки з роботи 03.11.2014 року) та після звільнення її з роботи у неї на утриманні перебував малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13), а її звільнення з роботи та переміщення на проживання у Львівську область (де вона з малолітньою дитиною змушена тимчасово проживати у відомчому санаторії „Шкло смт. Шкло) мало вимушений характер у звязку з тимчасовою окупацією частини території України та проведенням у Луганській області антитерористичної операції, що стверджується довідкою від 20.10.2014 року про взяття (позивачки) на облік, як особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с. 12).

Вина позивачки у тому, що Кабінетом Міністрів України на виконання Прикінцевих положень Закону України „Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмежень відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси від 13.01.2015 року № 85-УІІ так і не було розроблено порядку погашення заборгованості із виплат (зокрема) заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, і (відповідно) не погашено заборгованість із виплат заробітної плати в позасудовому порядку до 31.12.2015 року (як це передбачено згаданим Законом) відсутня.

За вище наведених обставин в їх сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вправі був застосувати до спірних правовідносин положення статтей 117 та 237-1 КЗпП України, якими передбачено відповідальність власника або уповноваженого ним органу за затримку розрахунку при звільненні, а також відшкодування моральної шкоди за порушення законних прав працівника.

Матеріалами справи стверджується, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, взяв до уваги середній заробіток позивачки, який було здійснено самим відповідачем (а.с. 43), і розмір виплат заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, присуджених судом до стягнення з відповідача на користь позивачки, жодною із сторін даного спору не оспорюється.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Луганській області відхилити та залишити рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: