Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 417/412/15-ц
Провадження № 22ц/782/723/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Романченка В.О.,

за участю секретаря Козубській А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу виконуючого обов'язки прокурора Луганської області

на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 20 травня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А :

23.03.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно на підставі ст.ст. 203, 220, 655, 657 ЦК України, посилаючись у своїх вимогах на те, що 25.01.2015 року між ними і відповідачем було досягнуто домовленості про купівлю-продаж ? частину житлового будинку, що складається з кватири № 1 з надвірними будівлями та спорудами, та земельну ділянку площею 0,1055 га, кадастровий номер :02:004:0013, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Підставами позову зазначали те, що при укладенні угоди ними були погоджені всі належні умови договору купівлі-продажу житлового будинку, зокрема щодо ціни, передачі його у власність, оформлення договору в нотаріальній конторі тощо. Позивачі виконали всі умови, передбачені ст. 655 ЦК України, та як покупці заплатили гроші за житловий будинок та земельну ділянку, а відповідач - видала їм розписку про отримання грошей, передала їм ключі від будинку, і позивачі заселилися в спірне приміщення.

Нотаріально посвідчити договір сторони не можуться, оскільки відповідач не виготовила технічний паспорт на будинок на своє імя.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 20.05.2015 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на таких умовах:

за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частинах визнається право власності на:

- ? частину житлового будинку, що складає квартиру №1 з надвірними будівлями та спорудами, розташовану за адресою: АДРЕСА_2;

-земельну ділянку площею 0,1055 гектара, кадастровий номер 422586600:02:004:0013, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані на території Ліснополянської сільської ради в межах згідно з планом до державного акта на право приватної власності на землю серії ЯГ №266565, виданого 06.02.2007 року на підставі рішення 9 сесії 5 скликання Ліснополянської сільської ради від 05.12.2006 року.

Також зазначеною ухвалою провадження по справі було закрито.

Вказану ухвалу сторони не оскаржували, та вона набрала законної сили.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, виконуючий обовязки прокурора Луганської області, який діє в інтересах держави на підставі п. 2 ст. 121 Конституції України, п. 3 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу та повернути справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

При цьому апелянт посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме - вимог ст.ст. 182, 316, 328, 334, 657 ЦК України, ст.ст. 80, 175, 119, 122, 213, 214 ЦПК України, ст.ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 54, 55 Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про судовий збір». Апелянт зазначає, що судом не з'ясовано правомірність угоди купівлі-продажу між позивачами та відповідачем, не враховано відсутність письмового договору купівлі-продажу нерухомого майна, оформленого у встановленій законом формі, та причини неможливості його нотаріального посвідчення сторонами. Таким чином, суд постановив ухвалу, якою фактично затвердив перехід права власності від відповідача до позивачів, тим самим реалізував повноваження, які згідно з чинним законодавством України відносяться до компетенції нотаріальних органів.

Від позивачів ОСОБА_3 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких вони просять суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони у судове засідання не зявилися, причини неявки не повідомили, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, із матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві позивачі ОСОБА_3 зазначають, що між ними та відповідачем ОСОБА_4 було досягнуто домовленості про купівлю-продаж домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що складається з ? частини житлового будинку - квартири №1 з надвірними будівлями та спорудами, та земельної ділянки площею 0,1055 гектара, кадастровий номер :02:004:0013, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вказаною адресою. Позивачі посилаються на те, що ними було сплачено відповідачу на виконання умов договору під розписку 25 тисяч гривень, проте немає можливості посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально через те, що відповідач не виготовила технічну документацію і тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України в разі виконання однією зі сторін повністю або частково умов угоди, що потребує нотаріального посвідчення, та ухилення від нотаріального оформлення іншою стороною суд вправі визнати таку угоду дійсною.

Сторони звернулися до суду із заявою про визнання мирової угоди /а.с. 28-29/.

Визнаючи мирову угоду між сторонами у справі та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що мирова угода не протирічить закону, не порушує права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 5 статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, виходячи із системного аналізу ст. 220 ЦК України, для визнання договору дійсним необхідно наявність таких вимог: сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору; така домовленість підтверджується письмовими доказами; відбулося повне або часткове виконання договору; одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.

Посилаючись на застосування до спірних правовідносин вказаних вимог ст. 220 ЦК України, позивачі не зазначають про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору і не надають доказів цього, а лише вказують на невиготовлення останнім технічної документації на будинок на своє імя, що не є тотожнім поняттю ухилення від нотаріального посвідчення договору. Проте, судом першої інстанції без будь-якого обґрунтування зроблено висновок саме про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору.

Також судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 182, 319, 334 ЦК України не враховано відсутність письмової форми та нотаріального посвідчення договору купівлі продажу між названими особами, не досліджено правомірність укладення такої угоди купівлі-продажу, а зроблено лише посилання на розписку про отримання грошей /а.с. 8/, яка ні за формою, ні за змістом не може підмінити собою договір купівлі-продажу нерухомого майна та не містить всіх суттєвих умов вказаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Визнаючи за позивачами право власності на ? житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 328 ЦК України не вирішив питання щодо визнання угоди дійсною.

Не зясовано судом першої інстанції і тих обставин, на які саме будівлі і споруди позивачі просять визнати за ними право власності, що має істотне значення для справи. Не зазначено ці споруди і в оскаржуваній ухвалі.

В порушення зазначених вимог суд першої інстанції постановив ухвалу, якою нівелював сам інститут мирової угоди та фактично затвердив перехід права власності від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без зазначення підстави такого переходу, реалізувавши повноваження, які згідно з чинним законодавством України відносяться до компетенції нотаріальних органів.

Таким чином, на думку колегії суддів, умови мирової угоди, визнаної ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 20 травня 2015 року, суперечать закону, а тому суд першої інстанції повинен був постановити ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжити судовий розгляд.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставинах колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 20 травня 2015 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Питання стягнення судового збору вирішити у відповідності до ухвали апеляційного суду від 19 листопада 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 311, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу виконуючого обов'язки прокурора Луганської області задовольнити.

Ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 20 травня 2015 року скасувати і направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: