УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 06 жовтня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 28 жовтня 2014 року рішенням Богунського районного суду м. Житомира у цивільній справі № 295/20681/13-ц задоволено частково її позов до ОСОБА_5 про стягнення 101 454,78 долари США, як безпідставно набутих останньою.

З метою уникнення цивільно-правової відповідальності, у зв'язку з поверненням коштів, приховання майна від позивача, остання 29 березня 2014 року уклала з ОСОБА_6, яка є її матір'ю, договори дарування квартири АДРЕСА_1, та квартири АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що договори дарування є фіктивними, оскільки вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, позивач просила визнати вищевказані договори дарування від 29 березня 2014 року недійсними на підставі ст. 234 ЦК України.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 06 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 липня 2015 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 06 жовтня 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що квартира АДРЕСА_1, та квартира АДРЕСА_2 на підставі договорів купівлі-продажу квартир, посвідчених нотаріально 05 серпня 2010 року належали ОСОБА_5

Згідно з договорами дарування від 29 березня 2014 року, посвідченими нотаріально, ОСОБА_5 подарувала зазначені квартири своїй матері ОСОБА_6, яка прийняла дар.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_5 на момент укладення оскаржуваних правочинів, тобто 29 березня 2014 року, являлась законним власником вказаних квартир та мала право будь-яким чином розпоряджатися своїм майном, оскільки жодних обмежень та заборон щодо розпорядження вказаним майном не існувало, а рішення про стягнення з неї на користь ОСОБА_4 коштів, було ухвалено лише 28 жовтня 2014 року.

Враховуючи роз'яснення пленуму Верховного Суду України, викладені у п.24 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 234 ЦК України для визнання правочинів фіктивними.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу про відсутність в учасників оскаржуваних правочинів наміру створити юридичні наслідки є безпідставними, оскільки договори дарування є виконаними сторонами повністю.

Не з'ясування судами попередніх інстанцій питання про виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача 101 454,78 доларів США та не переоформлення особового рахунку з оплати комунальних послуг на ім'я ОСОБА_6 не спростовує висновків судів попередніх інстанцій.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік