РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/12574/15-ц

Пр. № 2/521/644/16

22 лютого 2016 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Борисової Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Юридична фірма «Істина» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 427000 грн. (еквівалент 20000 дол. США) на підставі договору попередньої згоди від 08.09.2006 року; неустойку в розмірі 427000 грн. (еквівалент 20000 дол. США), три проценти річних у розмірі 108885 грн. (еквівалент 5100 дол. США); зі ОСОБА_1 збитки в розмірі 108885 грн. (еквівалент 5100 дол. США); судові витрати покласти на відповідачів.

Позов обґрунтований такими обставинами. 08.09.2006 року між ПП «ЮФ «Істина» та ОСОБА_2 був укладений договір попередньої згоди стосовно продажу земельної ділянки, розташованої на території Таїровської селищної ради за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, масив № 8, ділянка № 35. За умовами цього договору ОСОБА_2, будучи власником зазначеної земельної ділянки, надає право ПП «ЮФ «Істина» на виконання робіт, пов'язаних з переводом земельної ділянки в правовий статус, який дозволить в подальшому її відчуження, здійснити пошук потенційного покупця, надати маркетингові послуги та підготувати умови для здійснення відчуження зазначеної земельної ділянки третім особам, або самостійного викупу зазначеної земельної ділянки. Згідно з договором ОСОБА_2 повинен був надати ПП «ЮФ «Істина» нотаріальну посвідчену довіреність та державний акт на цю земельну ділянку, у той час як ПП «ЮФ «Істина» брала на себе зобов'язання на підставі нотаріально посвідченої довіреності виконати свої зобовязання за договором. Згідно з п. 2.3 договору ПП «ЮФ «Істина» з метою отримання права на виконання цієї роботи, виплатила ОСОБА_2 авансовий платіж у розмірі 200000 грн., що за курсом НБУ 5,05 грн. за 1 дол. США, становило еквівалент 20000 дол. США, які ним були отримані в той же день після підписання договору у повному обсязі, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою. Проте ОСОБА_2 свої зобов'язання виконав частково, передавши 08.09.2006 року ПП «ЮФ «Істина» державний акт на земельну ділянку, проте не зробивши довіреність для ЮФ „Істина" на виконання передбачених договором робіт. Неодноразові звернення до ОСОБА_2 про необхідність виконання ним п. 2.1 договору, стосовно видачі ПП «ЮФ «Істина» нотаріально посвідченої довіреності для виконання умов договору, передбачених п.2.2, були залишені ним без реагування. Лише 29.01.2009 року ОСОБА_2 видав на імя ПП «ЮФ «Істина» довіреність на представництво його інтересів як землевласника строком дії до 31.12.2010 року. Використати зазначену довіреність позивач не мав можливості у зв'язку з введенням в Україні мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення. Після 01.12.2011 року ОСОБА_2 став уникати спілкування, не відповідав на телефонні дзвінки, не реагував на телеграми та письмові повідомлення. За умовами договору, у разі відмови ОСОБА_2 від послуг ПП «ЮФ «Істина», передбачених договором, він зобов'язався повернути авансовий платіж в розмірі 20 000 дол. США та додатково виплатити ПП ЮФ «Істина» штраф у розмірі 100 відсотків, що складає 20000 дол. США. ОСОБА_1Б, будучи директором ПП «ЮФ «Істина» та уклавши угоду з ОСОБА_2, передавши йому зазначені угодою грошові кошти. Тим самим він створив умови, за яких ЮФ «Істина» не має можливості користуватися цими грошовими коштами на протязі більше восьми років, у зв'язку з чим він має відшкодувати збитки в розмірі 108 885 грн., що є еквівалентом 5100 дол. США.

Представник ОСОБА_2 подав до суду письмові заперечення проти позову, посилаючись, по-перше, на пропуск позивачем строку позовної давності, по-друге, на безпідставність та недоведеність позовних вимог з огляду на таке. У вересні 2006 року він, дійсно, виявив бажання продати належну йому земельну ділянку, що на той час не було заборонено ЗК України. Зацікавленою особою у продажі земельної ділянки виявився ОСОБА_3, який представився юристом з м. Одеси, що займався питаннями переводу земельних ділянок сільськогосподарського призначення під земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків. 08.09.2006 р. в офісі ріелторської фірми МПП «Фенікс» в м. Чернівці по вул. І.Франка, 6, було організовано зустріч між ОСОБА_2 та юристами з м. Одеси, які виявили бажання взятися за продаж земельної ділянки, ОСОБА_2, а також ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підприємцями з м. Києва у галузі нерухомості та будівельного бізнесу. ОСОБА_1, який представився власником та керівником ПП Юридична фірма «Істина» з м. Одеси, представив ОСОБА_3 юристом своєї фірми. Під час переговорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 погодилися придбати його земельну ділянку за суму, еквівалентну 220000 дол. США, та одразу надали ОСОБА_2 завдаток в сумі коштів, еквівалентній 10000 дол. США. Між всіма присутніми було погоджено, що питаннями переводу цієї земельної ділянки під будівництво будуть займатися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Останні в якості винагороди за свої послуги побажали отримати суму коштів від ОСОБА_2, еквіваленту 10000 дол. США, яку ОСОБА_2 мав їм оплатити лише в разі продажу цієї земельної ділянки і після отримання коштів від такого продажу. На забезпечення отримання в майбутньому такої винагороди ОСОБА_1 запропонував одразу в договорі попередньої згоди зазначити суму 20000 дол. США та попросив ОСОБА_2 написати таку ж розписку про отримання цієї суми замість 10000 дол. США. Того ж дня, після погодження цього договору попередньої згоди, не підписуючи його, всі зазначені особи поїхали до приватного нотаріуса ОСОБА_6 для складання довіреності на виконання умов п.2.1. вказаного договору. В офісі нотаріуса ОСОБА_1 повідомив нотаріуса ОСОБА_2, що у нього немає при собі паспорту, тому довіреність було видано на імя ОСОБА_3, який нібито був юристом його фірми ПП «Істина» м. Одеса. Після цього ОСОБА_2 передав оригінал свого Державного акту на земельну ділянку ОСОБА_1 Таким чином, ОСОБА_2 виконав свої зобовязання за договором, а твердження позивача про те, що ОСОБА_2 надав довіреність не тій особі є необґрунтованими. Крім того, у запереченнях зазначено, що ОСОБА_2 отримав суму грошових коштів, еквівалентну 10000 дол. США від ОСОБА_1, при цьому доказів того, що зазначена сума була сплачена саме ПП ЮФ „Істина" позивач не надавав. Крім того, зважаючи на невиконання позивачем своїх зобовязань за договором у строк до 15.10.2006 року, авансовий платіж за умовами договору не підлягає поверненню. Позивач не надав також докази того, що неодноразово звертався до ОСОБА_2 із приводу видачі довіреності. Представник позивача також зазначив, що, дійсно, станом на 29.01.2009 р. продати належну ОСОБА_2 земельну ділянку було неможливо з огляду на мораторій, проте її можна було обміняти на іншу рівноцінну земельну ділянку, яку можна було б продати. Крім того, позивач вже звертався до Шевченківського районного суду м. Чернівці з аналогічним позовом до ОСОБА_2 у вересні 2009 року, який було залишено за заявою позивача без розгляду. Укладену тоді між сторонами мирову угоду не було затверджено судом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнав частково, а саме в частині солідарної з ОСОБА_2 виплати трьох відсотків річних у звязку з неповерненням грошових коштів, переданих ОСОБА_2, в розмірі 20 000 дол. США. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що 25.08.2006 року до приміщення офісу ПП «ЮФ «Істина», що знаходився за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 23/1, оф. 1, прийшов його знайомий ОСОБА_3,який на той час працював у податковій поліції Одеської області, разом з яким були його знайомі ОСОБА_2, ОСОБА_7І, які приїхали з м. Чернівці та ОСОБА_4О, ОСОБА_5, які приїхали з м. Києва, та запропонував йому зайнятися продажем належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,48 га, яку він отримав у спадщину. За словами ОСОБА_1, він не мав бажання займатися цією справою, проте учасниками зустрічі було запропоновано, що зміною цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_2 буде займатися зі згоди ОСОБА_2 ОСОБА_3П, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При цьому на ОСОБА_1 покладалися зобовязання по грошовому забезпеченню цієї угоди перед ОСОБА_2, з метою резервування зазначеної роботи, укладання договору з ОСОБА_2 від імені ПП «ЮФ «Істина», відповідно до якого всі учасники могли б гарантовано отримати оплату за проведену роботу, а також здійснення пошуку покупця та супровід угоди купівлі-продажу при його укладанні між ОСОБА_2 та покупцем. Підписання договору відбулося у присутності всіх вищезазначених осіб у м. Чернівці після передачі особисто ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 20 000 дол. США. ОСОБА_1 також зазначив, що ОСОБА_2 видав довіреність не на імя ЮФ « Істина», а на ОСОБА_3П, який ніколи не був працівником ЮФ «Істина», для вирішення разом з ОСОБА_4О та ОСОБА_5 питання щодо переведення належної ОСОБА_2 земельної ділянки з товарного сільськогосподарського виробництва на особисте селянське господарство. Стосовно строку закінчення зобовязання ОСОБА_1 також зазначив, що, керуючись п. 4.3 ст. 4 зазначеного договору, сторони затягнули вирішення зазначеного питання до кінця 2008 року. У серпні місяці 2009 року, отримавши можливість вирішити питання щодо зміни цільового призначення на земельну ділянку, ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 видати ЮФ «Істина» нотаріально посвідчену довіреність на представлення його інтересів та повернути частину отриманих ОСОБА_2 грошових коштів, проте той повідомив, що грошей у нього немає. 18.09.2009 року ОСОБА_1 звернувся від імені ЮФ «Істина» до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором попередньої згоди, яку згодом було залишено без розгляду. При цьому у виданій довіреності на імя ОСОБА_1 приватний нотаріус зробила помилку у даті її складання, зазначивши «29.01.2009 року», у той час як при посвідченні підпису ОСОБА_2 вказано «29.01.2010 року», саме той час, коли посвідчувалась зазначена довіреність. Використати зазначену довіреність ЮФ « Істина» не мала можливості у зв'язку з введенням в Україні мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення та відсутністю бажання витрачати у подальшому грошові кошти, не маючи гарантії їх повернення. Після 31.10.2012 року ОСОБА_2 став уникати спілкування, не відповідав на дзвінки, не реагував на телеграми та письмові повідомлення, які завозились йому у м. Чернівці за адресами його реєстрації та останнього проживання, з того часу жодного разу не виходив на зв'язок, підтвердивши своєю поведінкою відмову від послуг ПП «ЮФ «Істина», не повернувши грошовий борг у розмірі 24100 дол. США.

Вислухавши представників сторін, відповідача, дослідивши письмові докази по справі та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не може бути задоволений, зважаючи на такі обставини.

Як встановлено в судовому засіданні, 08.09.2006 року між Приватним підприємством «Юридична фірма «Істина» в особі директора ОСОБА_1, з одного боку, та ОСОБА_2, з іншого боку, був укладений Договір № 1 попередньої згоди.

Згідно з п. 1.1 зазначеного договору ОСОБА_2, який є власником земельної ділянки 1,48 га (цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва), що розташована на території Таїровської селищної ради за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, масив № 8, ділянка № 35, на підставі договору дарування від 09.08.2005 року, реєстраційний № 4501, надає право ПП «ЮФ «Істина» на виконання робіт, пов'язаних з переводом земельної ділянки в правовий статус, який дозволить в подальшому здійснити її відчуження, пошук потенційного покупця, надання маркетингових послуг та створення умов для здійснення угоди по відчуженню зазначеної земельної ділянки третім особам. У свою чергу, ПП «ЮФ «Істина» взяло на себе зобовязання на підставі наданих повноважень виконати роботи, пов'язані з переводом земельної ділянки в правовий статус, який дозволить в подальшому здійснити її відчуження, знайти потенційного покупця, надати маркетингові послуги та створити умов для здійснення угоди по відчуженню зазначеної земельної ділянки третім особам (п. 1.2. договору).

Згідно з п.2.1 договору ОСОБА_2 зобовязується надати ПП «ЮФ «Істина» нотаріальну посвідчену довіреність та державний акт на земельну ділянку, зазначену в п.1.1 договору, для виконання дій, які передбачені в п.2.1 договору.

Згідно з п. 2.2 договору ПП «ЮФ «Істина» зобовязується на підставі нотаріально посвідченої довіреності виконати умови, передбачені п 1.2 договору.

Відповідно до п. 2.3 договору ПП «ЮФ «Істина» з метою підтвердження цієї угоди виплачує ОСОБА_2 авансовий платіж в розмірі 101000 грн., що в еквіваленті дорівнює 20000 дол. США.

На виконання умов зазначеного договору 08.09.2006 року ОСОБА_2 видав на імя ОСОБА_3, довіреність, уповноваживши повіреного бути його представником в комітеті земельних ресурсів України, управлінні земельних ресурсів Одеської області, Одеській міській раді, та підвідомчих їй органах, в інших органах та організаціях при вирішенні будь-яких питань, що стосуються належної йому земельної ділянки без права відчуження. Довіреність було видано на строк до 15.10.2006 року та посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6

Крім того, 08.09.2006 року ОСОБА_2 передав ПП «ЮФ «Істина» в особі директора ОСОБА_1 Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯА № 857102, що підтверджується власноруч написаною розпискою ОСОБА_1, копія якої міститься в матеріалах справи.

На виконання вимог п. 2.3. укладеного договору ПП «ЮФ «Істина» сплатило ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20000 дол. США, про що ОСОБА_2 було складено розписку від 08.09.2006 року.

На підтвердження виплати зазначеної суми грошових коштів ПП «ЮФ «Істина», представник позивача надав до суду копію договору поворотної фінансової допомоги від 05.09.2006 року, укладеного між ОСОБА_8 та ПП «ЮФ «Істина», а також копію прибуткового та видаткового касового ордеру за №№ 95, 96.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 виконав свої зобовязання за договором, видавши довіреність та передавши Державний акт на право власності на земельну ділянку. Той факт, що довіреність було видано не на імя ПП «ЮФ «Істина» в особі директора ОСОБА_1, а на третю особу ОСОБА_3 не може свідчити про невиконання ОСОБА_2 своїх зобовязань, оскільки сам ОСОБА_1 не заперечував те, що він був обізнаний з цією обставиною та що за попередніми домовленостями саме ОСОБА_3 мав займатися зміною цільового призначення земельної ділянки. До того ж суду не було надано доказів на підтвердження того, що позивач у межах строку дії укладеного договору предявляв до ОСОБА_2 претензії із приводу неналежного оформлення довіреності.

Разом із тим, ПП «ЮФ «Істина» не виконало своїх обовязків за договором належним чином у строк, визначений договором до 15.10.2006 року. При цьому суд не враховує посилання ОСОБА_1 на те, що сторони договору продовжили його дію на підставі п. 4.3 ст. 4 договору попередньої згоди, яким передбачено можливість за домовленістю сторін продовжити термін дії договору в разі виникнення форс-мажорних обставин, передбачених цивільним законодавством, а також зміною земельного законодавства в Україні. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Оскільки договір між сторонами був укладений у письмовій формі, та зі змісту договору не випливає, що сторони відійшли від положень ст. 654 ЦК при регулюванні зазначеного питання, то суд виходить з того, що відповідна домовленість між сторонами про продовження строку дій договору мала бути висловлена у письмовій формі. Таким чином, суду не було надано допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 5.1. договору в разі відмови ОСОБА_2 від послуг ПП «ЮФ «Істина», передбачених договором, він зобов'язується повернути авансовий платіж в розмірі 101000 грн., в еквіваленті 20 000 дол. США та виплатити штраф у розмірі 100 відсотків від отриманої суми, а саме в розмірі 101000 грн., в еквіваленті 20 000 дол. США додатково до отриманої суми авансового платежу.

Відповідно до п. 5.2. договору в разі невиконання ПП «ЮФ «Істина» обовязків, передбачених зазначеним договором та строку виконання умов договору до 15 жовтня 2006 року, при відсутності форс-мажорних обставин, виплачений авансовий платіж в розмірі 101000 грн., в еквіваленті 20 000 дол. США ОСОБА_2 не повертається.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від послуг ПП «ЮФ «Істина», про що свідчить також і той факт, що поза межами визначеного строку дії договору попередньої згоди, а саме 29.01.2010 року ним було видано на імя ОСОБА_1 нову довіреність для ведення справ щодо земельної ділянки. Отже, підстав для застосування заходів відповідальності, передбачених п. 5.2. договору, відносно ОСОБА_2 немає, а згідно з п. 5.2. виплачений йому авансовий платіж в такому випадку та за відсутності форс-мажорних обставин, підтверджених у встановленому чинним законодавством порядку, не підлягає поверненню.

Що стосується вимоги про відшкодування ОСОБА_1 збитків, завданих ПП «ЮФ «Істина» у звязку з неможливістю користування грошовими коштами, переданими ОСОБА_2, в розмірі 108885 грн. (еквівалент 5100 дол. США), то позивачем не доведено факт порушення ОСОБА_1 своїх обовязків як виконавчого органу (директора) щодо представництва ПП «ЮФ «Істина», що згідно з ч. 4 ст. 92 ЦК України є підставою для солідарної відповідальності за збитки, завдані юридичній особі, а також вину ОСОБА_1 у заподіянні збитків та причинно-наслідковий звязок між спричиненими збитками та діями/бездіяльністю ОСОБА_1

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зважаючи на викладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги ПП «ЮФ «Істина» є незаконними, необґрунтованими та не можуть бути задоволені.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 629, 654 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства «Юридична фірма «Істина» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ю.В. Тополева