У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «Енергобанк» та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 13207,58 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушення норм матеріального права та за неповним зясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. В порушення норм процесуального права, суд визнав доведеними обставини щодо знаходження платежів ОСОБА_1 по кредиту на рахунку банку протягом 5 місяців 2015 року з липня 2015 року по листопад 2015 року, а також обставини щодо повернення банком ОСОБА_1 коштів в сумі 12375,00 грн. 10 грудня 2015 року, в той час, як в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували вказані обставини. Висновки суду стосовно неповідомлення про зміну рахунку відповідачів банком не відповідають фактичним обставинам справи. Судом невірно вказано, що ОСОБА_1 не порушував умов кредитного договору з липня 2015 року по листопад 2015 року, оскільки 10.07.2015 року він здійснив черговий платіж по кредиту у сумі 2475,00 грн. (згідно графіку повинен платити 10.07.2015 року 2255,14 грн.), 04.08.2015 року здійснив черговий платіж по кредиту у сумі 2475,00 грн. (згідно графіку повинен платити 10.08.2015 року 2249,10 грн.), 01.09.2015 року здійснив черговий платіж по кредиту у сумі 2475,00 грн. (згідно графіку повинен платити 10.09.2015 року 2217,88 грн.), 06.10.2015 року здійснив черговий платіж по кредиту у сумі 2475,00 грн. (згідно графіку повинен платити 10.10.2015 року 2164,52 грн.), 06.11.2015 року здійснив черговий платіж по кредиту у сумі 2475,00 грн. (згідно графіку повинен платити 10.11.2015 року 2155,00 грн.), 10.12.2015 року здійснив черговий платіж по кредиту у сумі 2475,00 грн. (згідно графіку повинен платити 10.12.2015 року 2104,11 грн.), тобто платежі проводились не в день повернення кредиту за кредитним договором та суми платежів відрізняються від обовязкового платежу.

Представник ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_4 у судове засідання апеляційного суду не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать отримані ними телефонограми, відповідач ОСОБА_1 надав письмові заперечення, в яких просив апеляційну скаргу відхилити, рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому, апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 10 липня 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ИК-02-2012, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 90000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 24,5% річних на строк з 10 липня 2012 року по 10 липня 2017 року на споживчі цілі (а.с. 48-52).

Відповідно до графіку погашення споживчого кредиту ОСОБА_1 має сплачувати кредит у відповідній сумі щомісяця, з датою платежу 10 число кожного місяця (а.с. 53-55).

10 липня 2012 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №ИК-02-2012-02, відповідно до умов якого ОСОБА_2 відповідає перед кредитором всім майном та грошовими коштами за виконання боржником основного зобовязання, в тому числі за порушення боржником будь-яких умов основного зобовязання. Поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність та у випадку непогашення боржником суми заборгованості за основним зобовязанням (а.с. 58-59).

З розрахунку виданого/погашеного кредиту за період з 10.07.2012 року по 15.12.2015 року вбачається, що з 10 липня 2015 року чергові платежі по кредиту не надходили (а.с. 9-10).

1 грудня 2015 року відповідачам було направлено повідомлення-вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитом в сумі 31998, 17 грн. з розрахунком цієї заборгованості (а.с. 66-69).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідач не порушував умови кредитного договору, заборгованість по кредиту сплачує відповідно до графіку погашення заборгованості, прострочена заборгованість станом на 16.12.2015 року утворилась через неповідомлення боржників про зміну рахунку, на який необхідно сплачувати кредит. З наданих відповідачем квитанцій про сплату кредиту вбачається, що він оплачував кредит своєчасно, та навіть, у більшому розмірі, ніж зазначено у розрахунку.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

На підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобовязанні, однією з яких згідно з пунктом першим частини першої є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 2.1, 2.6 статті 2 кредитного договору №ИК-02-2012 від 10 липня 2012 року позичальник здійснює повернення кредиту згідно з графіком, наведеним у додатку №1, що є невідємною частиною цього договору. Днем повернення кредиту (чи його частини) та/або сплати процентів та/або комісій вважається: а) у разі сплати позичальником відповідного платежу в терміни, зазначені в цьому договорі для сплати таких платежів, день зарахування коштів на рахунок; б) у разі дострокової сплати позичальником відповідного платежу в інший термін, ніж визначений в даному договорі для сплати таких платежів, найближчий наступний термін, визначений для сплати таких платежів відповідно до цього договору.

З квитанцій від 7 липня, 4 серпня, 7 вересня, 6 жовтня та 6 листопада 2015 року вбачається, що позичальником сплачувались відповідні платежі в погашення кредиту, які не є меншими ніж суми вказані в додатку №1, отримувачем цих платежів є ПАТ «Енергобанк» (а.с. 83-84).

Відповідно до частини другої п. 3.1.3 статті 2 кредитного договору №ИК-02-2012 від 10 липня 2012 року для реалізації права вимагати дострокового повернення заборгованості за цим договором Банк надсилає письмове повідомлення позичальнику із відповідною вимого.. Після спливу 30 календарних днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 календарний день після отримання позичальником такої вимоги термін повернення кредиту вважається таким, що настав, і позичальник зобовязаний сплатити наявну заборгованість за кредитом у повному обсязі. Якщо таке погашення не здійснене протягом 5 робочих днів, Банк має право вживати заходи по стягненню наявної заборгованості за цим договором.

З заяви на видачу готівки від 10 грудня 2015 року в сумі 12375,00 грн. та квитанції від 14 грудня 2015 року про перерахування 12400,00 грн. вбачається, що повернуто кошти по сумам квитанцій №14573470 2475,00 грн.; №14389715 2475,00 грн.; №14226558 2475,00 грн.; №14050678 2475,00 грн.; №13909848 2475,00 грн., операції по яким здійснювались на адресу ПАТ «Енергобанк», і сума заборгованості за спірний період (10.07.2015 10.11.2015 р.р.) перерахована на розрахунковий рахунок, вказаний у повідомленні-вимозі про дострокове повернення кредиту (а.с. 82, 80).

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачі достроково сплачували відповідно до умов кредитного договору відповідні платежі, а Банк мав зараховувати ці кошти у найближчий наступний термін, визначений для сплати таких платежів відповідно до цього договору (п.п. б п. 2.6 ст. 2 Договору); і такі дії відповідачів не можуть вважатися порушеннями умов кредитного Договору. Сплата заборгованості здійснена відповідно до частини другої п. 3.1.3 статті 2 кредитного Договору, тобто, порушення умов договору, на думку позивача, усунуто.

Тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які підтверджували повернення Банком сплачених платежів і своєчасної сплати відповідачами кредиту, та доводів про проведення платежів не в день повернення кредиту за кредитним договором, а суми цих платежів відрізняються від обовязкового платежу, є безпідставними.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно зясував обставини, що мають значення для справи в межах позовних вимог, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого рішення суду першої інстанції.

Отже рішення суду є законним і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з

додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» - відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: