Справа № 465/7670/13 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/373/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Фейір К.О.

з участю: позивачки ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, про зобов'язання повернути кошти, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, остаточно уточненим у липні 2015 року, до ОСОБА_4, третя особа Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, про зобов'язання повернути кошти, відшкодування моральної шкоди, в якому просила зобов'язати ОСОБА_5 повернути кошти за капітальний ремонт квартири, вкладені у її власність в сумі АДРЕСА_1 000 доларів США, що еквівалентно 330 000 грн., відшкодувати моральну шкоду в сумі 100 000 грн. за руйнування сім'ї свого сина, за знущання над внуками і нею.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 та з 2004р. проживала разом з ним у квартирі по вул. Личаківській, 22/АДРЕСА_1 у м. Львові, де вони зробили капітальний ремонт, в який вклали більше 30 000 доларів США та обмеблювали квартиру на суму більше ніж 25 000 доларів США. Чоловік запевняв її, що вказана квартира належить йому, так як його мати проживає у Греції. Восени 2012р. свекруха повернулась в Україну та повідомила позивачці, що вона проживає в її квартирі та повинна платити орендну плату. 06.02.13р. свекруха та чоловік повідомили, що вказана квартира продана і вони мають переїхати у квартиру на вул. Наукову, 4/108, де прописані їх діти та ОСОБА_6 Чоловік без її згоди вивіз дітей у вказану квартиру, поставивши умову, що вона також має переїхати туди проживати, та за 2/4 частини квартири має виплачувати і що за проведений ремонт у квартирі по вул. Личаківській грошей ніхто не поверне. Протягом 3-х місяців свекруха та чоловік переховували від неї дітей, не даючи можливості з ними бачитись та чинили позивачці перешкоди у користуванні квартирою.

Посилаючись на вказане, просила задовольнити її позов.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2015 року вказаний позов задоволено частково та зобов'язано ОСОБА_4 відшкодувати в користь ОСОБА_2 5000 грн. моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на час виникнення спору належала на праві приватної власності відповідачці ОСОБА_4 - свекрусі позивачки на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.1996р., і позивачка разом із своїм чоловіком ОСОБА_6 та трьома дітьми у період відсутності свекрухи, яка перебувала на заробітках за межами України, проживала тимчасово на правах фактичного наймача у вказаній квартирі без права реєстрації та укладання письмового договору, що сторонами не заперечується.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідачів майнової шкоди в сумі 330 000 грн. вкладених, за словами позивачки, в проведення капітального ремонту в квартирі по АДРЕСА_1, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що правові підстави для цього відсутні.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Підставами свого позову для стягнення суми витрат за проведений ремонт ОСОБА_2 зазначила ст.ст. 63 та 71 Сімейного кодексу України, які регулюють рівні права подружжя на володіння, користування та розпоряджання спільним майном та врегульовано способи та порядок поділу спільного майна, проте квартира по АДРЕСА_1 ніколи не належала подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності подружжя, тому не може бути об'єктом поділу, як і гроші вкладені в ремонт цієї квартири.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 819 ЦК України поточний ремонт житла, переданого у найм, зобов'язаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором. Капітальний ремонт житла, переданого у найм, зобов'язаний здійснювати наймодавець, якщо інше не встановлено договором.

Доказів про те, що ремонт вказаної квартири був не поточним, а капітальним та що такий проведений позивачкою за згодою власника квартири, позивачем суду не надано.

Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вкладення позивачкою власних коштів у ремонт вказаної квартири, жодному із свідків достовірно невідомо за чиї кошти проводився ремонт, а довідка №2000 від 01.08.13р., про те, що ОСОБА_2 у відділенні №5 Львівської філії ТОВ «Укрпромбанк» 21.03.2007р. було оформлено договір банківського вкладу на суму АДРЕСА_1 000 доларів США та кошти з депозитного рахунку повернуто достроково 25.06.2007р., не доводить, що саме ці кошти були витрачені на ремонт квартири по вул. Личаківській, 22/АДРЕСА_1 у м.Львові.

При цьому, суд правильно не взяв до уваги акт, складений сусідами, про проведення капітального ремонту у квартирі по Личаківській, 22/АДРЕСА_1 у м.Львові, з червня 2007р. по січень 2007р., оскілький, такий належним чином не посвідчений, відсутня дата його складення та даний акт не підтверджує проведення ремонту за кошти, належні позивачці.

Сторони в судовому засіданні не оспорювали факту проведення ремонту в вищевказаній квартирі, проте відповідачі стверджуються, що ремонт проводився за кошти відповідачки ОСОБА_4, яка багато років перебувала в Греції на заробітках, в той час як позивач не мала власних доходів і не мала дозволу власника квартири ОСОБА_4 на вкладення позивачкою своїх особистих коштів у капітальний ремонт вказаної квартири з наступною компенсацією їй особистих коштів.

Допитані судом свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які є сусідами по будинку АДРЕСА_1, пояснили лише про сам факт ремонту квартири № АДРЕСА_1, проте хто був власником квартири та за чиї гроші проводився ремонт та на яких умовах їм невідомо.

Батьки позивачки, допитані в якості свідків, підтвердили, що надали своїй доньці ОСОБА_2 15 000 дол. США для придбання окремої квартири, проте донька разом з чоловіком квартиру не придбала та не порадившись з ними та відповідачкою

ОСОБА_4, розпочала в квартирі на вул. Личаківській капітальний ремонт і після повернення відповідачки ОСОБА_4 в Україну стали виникати конфлікти з приводу користування квартирою по АДРЕСА_1 у зв'язку з чим зять ОСОБА_6 разом з двома дітьми повернувся проживати в квартиру на АДРЕСА_2, співвласником якої він є, а позивачка ОСОБА_2 з третьою дитиною залишилась проживати в АДРЕСА_1

Відповідно до ч.5 ст. 778 ЦК України якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості. З врахуванням вищенаведеного правові підстави для задоволення позову ОСОБА_2 в частині стягнення 330 000 грн. відсутні.

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачкою ОСОБА_4 07.06.2013р. порушенням прав малолітньої доньки позивачки та онуки відподачки ОСОБА_11 2012р.н. внаслідок не допуску її з матір'ю у квартиру по АДРЕСА_1, у зв'язку з чим грудна дитина разом з позивачкою під час грози тривалий час перебувала на балконі, дитині не могло бути забезпечене годування та сон, що може бути розцінено як жорстоке поводження з дитиною.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1917 (тисяча дев'ятсот сімнадцять) грн. 96 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк