Дата документу 22.11.2016
Справа № 320/5518/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" листопада 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Сметаніної А.В.

при секретарі Горбань Н.А.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позов обґрунтовується тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок №17 по вул. Чернишевського в селі Новобогданівка Мелітопольського району Запорізької області. У вказаному будинку зареєстровані позивач та відповідачі. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою ОСОБА_4 припинені з березня 2015 року. З того часу вони мешкають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, спільний бюджет відсутній. З березня 2015 року відповідачі не проживають за місцем реєстрації без поважних причини. За ст. 405 ЦК України позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач у судовому засіданні повністю підтримав вимоги позовної заяви та зазначив, що в 1998 році в нього та відповідачки ОСОБА_4 народився син ОСОБА_6. В 2006 році він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 Після укладання шлюбу він зареєстрував місце проживання дружини та сина у своєму будинку. До березня 2015 року вони проживали разом однією сімю. Починаючи з 2012 року стосунки погіршувались, виникали сварки, суперечки. Однак ні дружину, ні сина він ніколи не бив. Лише один раз в 2014 році дав своєму синові ляпаса, за те, що він курив. В лютому 2015 року з місць позбавлення волі повернувся його старший син від першого шлюбу Миколай, який відбував покарання за зґвалтування. ОСОБА_7 став мешкати разом з ними в будинку. З того часу сварки почалися постійно, його дружина ОСОБА_4 постійно виганяла Миколу з будинку, не хотіла, щоб він там мешкав. Основний конфлікт стався в березні 2015 році, коли він ходив за дровами, в його руках було залізне відро. Коли його дружина почала сильно скандалити, він просто штовхнув її, для того, щоб вона заспокоїлась та ненавмисно зачепив відром. Після вказаних подій він заснув, як раптом його син ОСОБА_7 зайшов до нього та сказав, що у дворі їх домоволодіння четверо чоловіків. Ці чоловіки почали кийками бити двері, вікна. Він та його син почали втікати городами, однак чоловіки з кийками їх догнали та почали бити. Вони впізнали, що один з чоловіків це старший син ОСОБА_4 Коли вони вже вночі повернулись до дому, ОСОБА_4 та сина ОСОБА_6 в будинку вже не було. Зранку він побачив, що її речей немає. Вона забрала компютер, ноутбук, сабвуфер, грошові кошти, їжу. Носильні її речі залишились в будинку. Через місяць він зібрав її речі та відвіз до її матері. З того часу, відповідачі в будинку не проживають, їх речей в будинку немає, а тому вони повинні бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що відповідач разом зі своїм сином не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 з поважних причин, оскільки доступ до вказаного будинку позивач їй обмежив, до будинку не впускає. Протягом тривалого часу у відповідачки з позивачем виникали конфлікти, сварки, бійки. Позивач дуже агресивна людина, постійно бив дружину, сина. Обстановка в будинку була жахлива. Вказані обставини погано впливали на їх сина ОСОБА_5 У лютому 2015 року звільнився з місць позбавлення волі син позивача ОСОБА_7, після чого ситуація в сімї загострилась. Син ОСОБА_7 почав погрожувати, що вижене ОСОБА_8 з дитиною з будинку. Вона про це казала чоловікові, однак він ніяк не реагував. 15 березня 2015 року виникла сварка, після чого чоловік вдарив ОСОБА_8 залізним відром. В присутності їх спільного сина, позивач взяв сокиру, та кричав, щоб вона забиралась з дому. ОСОБА_9 відчула загрозу, а тому разом з сином, вночі, в тому, в чому були вдягнуті, пішли з дому пішки з с. Новобогданівка до міста Мелітополь, до знайомих. З того часу вони в будинку не зявлялись, відповідач не пускає їх до будинку. Всі їх речі до сьогодні знаходяться в будинку позивача. Вони неодноразово звертались до позивача, щоб той дозволив їм там жити. Крім того, вони звертались до органів опіки та піклування, поліції. Відповідач ОСОБА_5, близько одного року, щодня їздив з міста Мелітополя до с. Новобогданівка, щоб навчатись в школі та закінчити 11 класів. Доступ до будинку позивач йому надавав, син приходив брав підручники, зошити та йшов з будинку. В будинку залишались всі речі ОСОБА_8 та речі сина, а саме: зимова одежа, куртки, документи: паспорт, свідоцтво про народження дитини, дипломи. Крім вказаних речей, в будинку залишились і спільно нажите майно, а саме: меблі, смартфон, холодильна камера, компютер. Вважає, що відповідач з сином з поважних причин не мешкають в даному домоволодінні, позивач чинить перешкоди в їх проживанні там, всі речі відповідачів знаходяться в будинку. До сьогодні ОСОБА_4 мешкає з сином у своєї подруги, коштів зняти інше житло вона не має, зареєструвати своє місце проживання їй ніде. В неї є мати, яка мешкає в однокімнатній квартирі, однак там зареєстровані ще 5 осіб.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Крім того, у відповідній заяві маються його пояснення з приводу позову, а саме він зазначив, що причина відсутності його в будинку №17 по вул. Чернишевського в с.Новобогданівка Мелітопольського району Запорізької області понад один рік є те, що його батько вигнав з вищевказаного будинку його разом з матірю. Позивач раніше неодноразово наносив йому тілесні ушкодження, принижував його людську гідність. Між тим, він зазначає, що всі його речі, підручники, документи та речі його матері до теперішнього часу знаходяться в батьківському будинку. Вони з матірю фактично тікали від насильства зі сторони його батька ОСОБА_1, а, отже, причини відсутності у спірному будинку є поважними.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12. ОСОБА_13, вивчивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, зібрані по справі, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Будинок №17 по вул. Чернишевського в селі Новобогданівка Мелітопольського району Запорізької області належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с.16).

Під час фактичних шлюбних відносин сторін 14 вересня 1998 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5

Вказаний факт ніким не оспорюється, а тому, на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

03 березня 2006 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (до шлюбу Парванова) О.І., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС №015382 (а.с.11).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, однак з березня 2015 року не мешкають за вищевказаною адресою, про що йдеться в довідці №13 від 05.08.2016 року (а.с.10).

Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 27 жовтня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано. Рішення набрало законної сили 08.11.2016 року.

Вирішуючи питання про законні підстави визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в житловому будинку №17 по вул. Чернишевського в с. Новобогданівка Мелітопольського району Запорізької область, судом було досліджено всі обставини справи.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно довідки слідчого відділу ВП ГУНП України в Запорізькій області від 19 жовтня 2016 року №60/6-14579/2016, 18 березня 2015 року до відділу поліції звернулась ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, із заявою про те, що за місцем проживання її побив чоловік ОСОБА_1 Відомості про дане правопорушення були внесені до ЄРДР за номером 001211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. 23 травня 2015 року кримінальне провадження №001211 було закрито слідчим на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.51).

Згідно висновку експерта №186 від 19 березня 2015 року у ОСОБА_4 були тілесні пошкодження у вигляді синців та травматичний набряк мяких тканин правої верхньої кінцівки. Вказані ушкодження були завдані від дії тупих твердих предметів, можливо відром 15 березня 2015 року.

Крім того, як вбачається з листа служби у справах дітей Мелітопольської районної державної адміністрації від 17 жовтня 2016 року №01-24/795, ОСОБА_4 у 2015 році зверталась до служби у справах дітей з питанням щодо жорстокого поводження з дитиною ОСОБА_5 з боку батька дитини ОСОБА_1 та перешкоджанні у користуванні житловим приміщенням у будинку №17 по вулиці Чернишевського в с. Новобогданівка Мелітопольського району (а.с.50).

Згідно висновку за результатами перевірки матеріалів ЄО №10289 від 02.07.2015 року без ознак кримінальних правопорушень 02.07.2015 року до чергової частини Мелітопольського МВ ГУМВС України звернулась ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що її колишній чоловік не віддає речі, які знаходяться за адресою: с. Новобогданівка, вул. Чернишевського, 17.

Таким чином, вказаними документами підтверджується факт конфлікту, який мав місце 15 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, під час якого останній були завдані тілесні ушкодження ОСОБА_1, а також того, що позивач утримував речі ОСОБА_4, з приводу чого вона зверталась до органів поліції.

Також, листом служби у справах дітей Мелітопольської районної державної адміністрації підтверджується факт жорстокого поводження з дитиною ОСОБА_5 з боку батька дитини ОСОБА_1 та перешкоджанні у користуванні житловим приміщенням у будинку №17 по вулиці Чернишевського в с. Новобогданівка Мелітопольського району.

Згідно довідки №255 від 17.10.2016 року, виданої директором Новобогданівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 дійсно навчався в даній шкоді з 01.09.2005 року по 27.05.2016 року. Отримав атестат про повну загальну середню освіту 27.05.2016 року (а.с.52).

Крім того, судом були допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача. У позивача і відповідачки були нормальні відносини, скандалів не було. В березні 2015 року чув шум у їх будинку. На наступний день, чи через день бачив, як до їх будинку приїздила швидка допомога, когось виносили на носилках. З того часу дружину позивача в будинку він не бачив, а сина бачив лише на вулиці. Щодо того, чи є речі відповідачів у будинку позивача, чи виказувала дружина позивача наміри мешкати в тому будинку, йому не відомо. В будинок він ніколи не заходив, особистими їх справами не цікавився.

Будучи допитаний в якості свідка ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача. У позивача і відповідачки складались нормальні стосунки. Народилась дитина, ходила до школи. Будь-яких сварок він не чув. Дружина поїхала з будинку у березні 2015 році, про причини її виїзду він не знає. В домі він рідко бував, востаннє - два роки тому. Після того, дружину він не бачив, сина бачив один раз на ринку, біля школи.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що вона є подругою ОСОБА_4 Їй відомо, що відповідачка рік тому втекла від ОСОБА_1 разом з сином, оскільки позивач неодноразово піднімав на неї та на сина руку, висловлювався нецензурною лексикою. Син ОСОБА_6 боявся свого рідного батька, був затурканий. У лютому 2015 року звільнився з місць позбавлення волі син позивача. Він неодноразово погрожував ОСОБА_4, бив свого брата ОСОБА_13, бажав, щоб вони пішли з будинку, намагався її скривдити. У позивача є також донька Тетяна, вона також погрожувала ОСОБА_4, щоб та залишила будинок батька. ОСОБА_9 про це говорила чоловікові, однак той не звертав уваги. В 2015 році стався страшний конфлікт, позивач вдарив ОСОБА_4 залізним відром, дістав сокиру, та кинув в ОСОБА_4, сказав, щоб вона убиралась з будинку та більше не зявлялась. Після цього, ОСОБА_4 разом зі своїм сином ОСОБА_6 втекли з дому. Вони втекли в одежі, яка була на них. Йшли з с. Новобогданівка до м. Мелітополь вночі пішки. Після вказаних подій вони звернулись до правоохоронних органів, зняли побої, звертались до органу опіки та піклування. Доступ до будинку ОСОБА_1 давав синові. Той в селі ходив до школи, заходив до будинку, міняв підручники, зошити. Через місяць після вказаних подій позивач привіз в мішках якесь старе ганчіря та висипав їх біля підїзду матері ОСОБА_9, сказав, що це її речі, нехай забирає. Всі речі ОСОБА_4 та сина залишились в будинку, зокрема: одежа, прикраси, побутова техніка, яку купували за спільні кошти подружжя: холодильник, пральна машинка, телевізор, компютер, мікрохвильова піч, хлібопіч та інше. До сьогодні ОСОБА_4 з сином проживає в неї, йти їм нікуди. Всі речі ОСОБА_4 вона дала свої, а ОСОБА_13, дав речі її старший син.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною племінницею ОСОБА_4 Вона 1-2 рази на рік бувала в гостях у своєї тітки. З 10-ти років чітко памятає, що в родині її тітки частко виникали сварки, ініціатором яких був ОСОБА_1 Коли їй було 11 років д. Серьожа прийшов до дому та почав погрожувати тітці, а на ОСОБА_13 підняв руку. Вона схопила дітей і побігла до сусідів, а зранку вони повернулись до дому. Її брат ОСОБА_13 постійно ходив у забоях та синцях. Вона також бачила, як ОСОБА_1 бив і її тітку ОСОБА_4. В березні 2015 року ОСОБА_4 подзвонила до неї та попросилась переночувати, на що вона погодилась. Коли вони розмовляли по телефону, вона чула крики. Ввечері тітка з братом прийшли пішки з села до неї, в домашній одежі. На наступний день при ній ОСОБА_4 дзвонила ОСОБА_1, однак останній тільки погрожував їй, що прибє її. Потім тітка з братом пішли до подруги тітки т. ОСОБА_12, де мешкають по цей час. Позивач в дім тітку не впускає. Жодних речей вона не забирала.

Надаючи оцінку показанням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, суд вважає, що вказані свідки повідомили лише про сам факт не проживання відповідачів в будинку №17 по вул. Чернишевського в с. Новобогданівка Мелітопольського району Запорізької області з березня 2015 року.

Однак, цей факт в судовому засіданні відповідачами не оспорювався.

Щодо причин не проживання відповідачів в спірному будинку, наявності їх речей в будинку, а також намірів щодо проживання чи не проживання в будинку, свідкам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 нічого не відомо.

При цьому, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_14 підтвердили, що відповідачі не проживають в спірному будинку з поважних причин, вони були змушені його покинути, побоюючись за своє життя та здоровя, речі відповідачів до сих пір знаходяться в будинку, вони мають намір повернутись туди, однак позивач чинить перешкоди у проживанні відповідачів в спірному будинку.

Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 є послідовними, детальними, повністю узгоджуються з іншими, зібраними по справі доказами та підтверджують обставини, встановлені в судовому засіданні під час розгляду справи.

Крім того, в судових дебатах позивач заявив, що його дружина протягом 6 років його зраджувала, а тому він не бажає, щоб вона проживала в його будинку і він її в будинок не впустить.

Таким чином, позивач сам підтвердив факт того, що він чинить перешкоди відповідачам у проживанні в ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи забрані по справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що відповідачі дійсно не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 з березня 2015 року, однак причини їх непроживання є поважними, речі відповідачів до сих пір знаходяться в будинку, що свідчить про те, що звязку з будинком вони не втрачали, мають намір проживати в ньому, іншого місця проживання відповідачі не мають, а позивач ОСОБА_1 чинить їм перешкоди у проживанні та користуванні відповідним житловим приміщенням.

Тому, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача та вважає необхідним у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку № 17 по вул. Чернишевського в с. Новобогданівка Мелітопольського району Запорізької області відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.405 ЦК України, ст.ст. 15, 57, 59, 84, 107, 208, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.В.Сметаніна