Справа № 522/179/16-ц
Номер провадження 2/522/35/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі

головуючого судді Тарасова А.В.

за участю секретаря судового засідання - Ткаченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса позовну заяву Національного банку України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси, 06.01.2016 року звернувся Національний банк України із позовною заявою до ОСОБА_1, згідно якої, просив стягнути з відповідача суму заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання позичальником грошового зобовязання щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та пені в розмірі 309850670,07 гривень, зазначаючи, що між Національним банком України та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір про надання стабілізаційного кредиту № 60 від 28.11.2014 року, відповідно до якого банком було отримано кредит в розмірі 300 000 000 гривень на строк до 28 листопада 2016 року.

В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, 28.11.2014 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 61, за умовами якого, відповідач взяв на себе зобовязання фінансового поручителя перед позивачем за зобовязаннями АТ «Імексбанк», що випливають із договору про надання стабілізаційного кредиту № 60 від 28.11.2014 року.

Оскільки АТ «Імексбанк» не виконав зобовязання, що виникло за кредитним договором, у АТ «Імексбанк» виникла заборгованість яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 300 000 000 гривень, заборгованості за відсотками в розмірі 9839356,16 гривень; пені за відсотками в розмірі 12313,91 гривень. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути вказану суму заборгованості з відповідача, як з поручителя за виниклим кредитним зобовязанням.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, просила стягнути з відповідача суму заборгованості.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав суду письмові заперечення проти позову, згідно яких зазначив, що враховуючи те, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії 27.05.2015 року строк виконання зобовязання настав, позивач звернувся до суду із відповідним позовом лише 06.01.2016 року, строк дії поруки сплинув, а отже відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука є припиненою. Посилаючись на висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 17.09.2014 року, відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 28.11.2014 року між Національним банком України та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір про надання стабілізаційного кредиту № 60, згідно якого, кредитор надав позичальнику стабілізаційний кредит для підтримки ліквідності одноразовою сумою в розмірі 300 000 000,00 грн. (триста мільйонів гривень 00 коп.) на строк до 28 листопада 2016 року за відсотковою ставкою в розмірі 21% річних, з погашенням кредиту і сплатою відсотків за користування ним. Кредит має бути освоєний до 31 грудня 2014 року. Згідно п. 1.2. метою кредитування є отримання позичальником кредиту для виконання своїх зобовязань перед фізичними особами.

В забезпечення виконання зобовязання, між Національним банком України та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, за умовами якого, відповідач зобовязався перед НБУ відповідати за належне виконання ПАТ «Імексбанк» всіх своїх зобовязань, що випливають з Договору про надання стабілізаційного кредиту № 60 від 28 листопада 2014 року. Згідно п. 2 договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком у разі неналежного виконання зобовязання позичальником умов основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами у тому ж обсязі, що й позичальник, включаючи суму кредиту, визначену згідно з кредитним договором, нараховані за користування кредитом проценти, неустойки (пені, штрафи) суми відшкодувань та інші платежі, передбачені основним зобовязанням.

Судом, з довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором від 28.11.2014 року № 60 встановлено, що в результаті невиконання зобовязання з боку відповідача грошового зобовязання, у останнього виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 300 000 000,00 гривень, заборгованості за відсотками в розмірі 9838356,16 гривень; заборгованості за пенею по відсоткам в розмірі 12313,91 гривня.

Таким чином, суд вбачає відповідність здійсненого розрахунку заборгованості умовам договору про надання кредиту. Розмір вказаної заборгованості, як й сам факт укладення договорів поруки та стабілізаційного кредиту, учасниками спору не заперечувався.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, вимоги щодо дострокового повернення кредитних коштів кореспондують вимогам законодавства.

Відхиляючи заперечення представника відповідача, суд насамперед виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Дослідивши зміст договору поруки, суд погоджується з позицією відповідача щодо не встановлення в її тексті строку дії поруки. Так, відповідно до п. 14 договору поруки, сторони, керуючись умовами частини четвертої ст. 559 ЦК України встановили, що строком припинення поруки, встановлений цим договором, є повне виконання позичальником та/або поручителем зобовязань, що складають основне зобовязання.

Дійсно, згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від: 21 травня 2012 р. у справах: № 6-48цс11, № 6-68цс11; 23 травня 2012 р. у справі № 6-33цс12; 18 липня 2012 р. у справі № 6-78цс12 умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

Таким чином, договір поруки, укладений між сторонами, дійсно є таким, що не містить встановлення строку припинення поруки.

Постановою Правління Національного банку України від 21.05.2015 року № 330 відкликано банківську ліцензію АТ «Імексбанк» з 27.05.2015 року.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора строк виконання всіх грошових зобовязань Банку вважається таким, що настав.

Разом з тим, аналіз довідки розрахунку заборгованості за кредитом свідчить про те, що ані ПАТ «Імексбанк», ані поручитель не здійснили жодної виплати з дати укладення договору про надання кредиту.

Згідно вимоги про виконання зобовязань, направленої на адресу відповідача, суд встановив, що позивач проінформував відповідача про факт відкликання ліцензії, а також повідомив, що АТ «ІМЕКСБАНК» свої зобовязання за кредитним договором не виконує.

Відповідно до п.4 Договору поруки, у разі невиконання позичальником умов основного зобовязання в строк, поручитель погашає суму заборгованості за кредитом, нараховані проценти, штрафні санкції, неустойки (пені, штрафи) за несвоєчасне виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, а також відшкодовує банку витрати та збитки за неналежне виконання умов основного зобовязання за першою вимогою банку протягом 7 днів з дня направлення банком поручителю за адресою, зазначеною в договорі, письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору.

Судом встановлено, що позивачем направлено на адресу відповідача письмову заяву, яку фактичну вручено 13.10.2015 року, що підтверджується реєстром № 126 рекомендованих листів від 04.09.2015 року. Процедуру направлення вказаної вимоги, здійснено з дотриманням вимог п. 6 Договору поруки, що не заперечувалось представником відповідача.

Таким чином, з поданої вимоги вбачається, що вона подана як на реалізацію п.4 Договору поруки щодо сплати суми заборгованості, так й для інформування позивача про факт відкликання банківської ліцензії.

Враховуючи те, що відповідачем та ПАТ «Імексбанк» не здійснено жодної виплати по договору про надання кредиту, суд вважає, що позивач звернувся до відповідача з вимогою, заявленою в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Пунктом 2.2.4 Договору про надання кредиту встановлено, що позивач має право вимагати повернення кредиту відповідно до законодавства України за наявності факту неповернення позичальником кредиту та процентів за користування ним у строки, що встановлені кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, аналізуючи зміст договору про надання кредиту, договору поруки, дослідивши зміст вимоги про виконання зобовязань, суд вважає, що враховуючи обставини невиконання зобовязання з боку позичальника та поручителя зобовязання, позивач звернувся до відповідача з листом про інформування застосування ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Реалізація субєктивного права позикодавця на застосування ч. 2 ст. 1050 ЦК України є його дискреційним повноваженням, вчиняється на його розсуд в будь-який момент строку дії договору, а отже фактично є підставою для зміни позикового зобовязання та виникнення нового зобовязання, що ґрунтується на безумовному, встановленому законом обовязку сплати суми кредиту та інших платежів в повному обсязі.

Таким чином, саме цей момент необхідно вважати як строк виконання зобовязання, та саме з цього моменту застосуванню підлягає ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Враховуючи те, що відповідач отримав вимогу про сплату заборгованості 13.10.2015 року, що підтверджується довідкою ДП «Укрпошта» про відстеження пересилання поштових відправлень, строком дії поруки слід вважати період до 13.04.2016 року.

Суд вважає, що набрання чинності законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є підставою для зміни умов договору, в тому числі й щодо встановлення строку виконання зобовязання, тому суд вважає безпідставним посилання позивача на припинення дії поруки, за ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Крім того, аналіз ч. 4 ст. 559 ЦК із врахуванням положень ч. 1 ст. 555 цього Кодексу дає підстави стверджувати, що положенням ч. 4 ст. 559 ЦК, зокрема другого речення, кредитору надається право вибору, оскільки термін «вимога» включає в себе і поняття «позову», і допускається можливість попереднього звернення до поручителя саме з «вимогою», зробленою у будь-якій доступній і зрозумілій формі повідомлення.

За таких обставин, враховуючи принцип обовязковості виконання зобовязання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобовязання, суд задовольняє позов, відхиляє заперечення відповідача, стягує з відповідача суму заборгованості за договором про надання кредиту та суму сплаченого судового збору

Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 4647760,05 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № НОМЕР_1 від 28.12.2015 року, наявним в матеріалах справи, тому сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При задоволенні позовної заяви, суд насамперед керується засадами справедливості, добросовісності, розумності як визначальними засадами цивільного законодавства та зазначає, що посадові особи позивача, як представники центрального банку України та особливого центрального органу державного управління повинні бути освідченими в особливостях кредитних правовідносин, знайомі з відповідною судовою практикою Верховного суду України та діяти в інтересах держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, ст. ст. 6, 554 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Національного банку України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національного банку України суму заборгованості за кредитним договором про надання стабілізаційного кредиту № 60 від 28 листопада 2014 року в загальному розмірі 309850670 (триста девять мільйонів вісімсот пятдесят тисяч шістсот сімдесят) гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 300 000 000 (триста мільйонів) гривень, заборгованості за відсотками в розмірі 9 838 356 (девять мільйонів вісімсот тридцять вісім тисяч триста пятдесят шість) гривень 16 копійок; заборгованості за пенею по відсоткам в розмірі 12313 (дванадцять тисяч триста тринадцять) гривень 91 копійка.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національного банку України суму сплаченого судового збору за меморіальним ордером № НОМЕР_1 від 28.12.2015 року в розмірі 4647760 (чотири мільйони шістсот сорок сім тисяч сімсот шістдесят) гривень 05 копійок.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 15 березня 2016 року залишити в силі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Тарасов

16 березня 2016 року