Справа № 303/3504/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

14 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і ОСОБА_1,

секретар Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відділу охорони здоровя виконавчого комітету Мукачівської міської ради на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 липня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Мукачівської центральної районної лікарні та відділу охорони здоровя виконавчого комітету Мукачівської міської ради, третя особа: головний лікар Мукачівської центральної районної лікарні ОСОБА_3, про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано незаконним і скасовано наказ головного лікаря Мукачівської центральної районної лікарні від 04.05.2016 р. № 800-02 «Про звільнення ОСОБА_2; поновлено ОСОБА_2 на рівнозначній посаді завідувача пологового відділення № 1 Мукачівської ЦРЛ; стягнуто з Мукачівської ЦРЛ на користь ОСОБА_2 4959.60 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнуто солідарно з Мукачівської ЦРЛ та відділу охорони здоровя виконавчого комітету Мукачівської міської ради на користь ОСОБА_2 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.138-150).

У апеляційній скарзі відділ охорони здоровя виконавчого комітету Мукачівської міської ради просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову (а.с.156-165).

Доводить про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що відділ охорони здоровя мав усі підстави та повноваження для здійснення процедури звільнення підпорядкованих йому закладів та установ охорони здоровя (включно з Мукачівською ЦРЛ), станом на 28.04.2016 р. головний лікар Мукачівської ЦРЛ був уповноважений звільняти з роботи працівників лікарні відповідно до вимог діючого законодавства про працю, а процедура звільнення ОСОБА_2 була дотримана. Окрім того, позивач пропустила строк звернення до суду.

У письмовому запереченні та в судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_4, не визнали скарги як безпідставної і просять залишити рішення суду без змін (а.с.218-221).

Мукачівська центральна районна лікарня рішення суду не оскаржила.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, з таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із доведеності факту порушення трудових прав позивачки при звільненні.

Колегія суддів повністю погоджується із цим висновком, оскільки такий відповідає нормам матеріального права та встановленим обставинам справи на підставі правильно досліджених доказів.

Доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу як суперечні обставинам справи на нормам матеріального права.

Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Установлено, що 02.03.2016 р. відділом охорони здоровя виконкому Мукачівської міської ради виданий наказ № 22-0 «Про внесення змін у структуру, штат і чисельність Мукачівської ЦРЛ» (а.с.24-26). Наказом указаного відділу № 125-02 від 03.03.2016 р. було попереджено працівників пологових відділень № 1 і № 2 Мукачівської ЦРЛ про можливе вивільнення посад 04.05.2016 р. у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників унаслідок зміни внутрішньої (організаційної) структури Мукачівської ЦРЛ відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_2 ознайомлена з цим наказом під розписку 04.03.2016 р. (а.с.21-23).

Однак, ОСОБА_2 04.05.2016 р. була звільнена з посади завідуючої пологовим відділенням № 1 Мукачівської ЦРЛ у звязку зі скороченням штатів (п.1 ст. 40 КЗпП України) наказом головного лікаря за № 800-02 (а.с.14), тобто не вповноваженою на це особою.

Доводи апеляційної скарги про помилковість такого висновку суду першої інстанції, із посиланням при цьому на зміни від 28.04.2016 р. до контракту з керівником комунального підприємства охорони здоровя від 11.02.2016 р., згідно з якими головний лікар Мукачівської ЦРЛ має право приймати і звільняти з роботи працівників Мукачівської ЦРЛ відповідно до діючого законодавства про працю (а.с.180), спростовуються Положенням про відділ охорони здоровя виконавчого комітету Мукачівської міської ради, затвердженим рішенням 3 позачергової сесії Мукачівської міської ради 7 скликання від 03.12.2015 р. № 26, посадовою інструкцією начальника відділу охорони здоровя, затвердженою міським головою м. Мукачева 18.11.2015 р., згідно з якими (п.2.11 Положення, п.п.2.9., 2.18. посадової інструкції) начальник відділу призначає на посаду та звільняє з посади заступників керівників, а також керівників структурних підрозділів закладів та установ охорони здоровя міського підпорядкування; призначає на посаду та звільняє з посади працівників структурних підрозділів відділу, працівників закладів та установ охорони здоровя за поданням керівників цих закладів (а.с.167-175), а також Статутом Мукачівської ЦРЛ (у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції), згідно з п.7.4. якого головний лікар приймає і звільняє з роботи працівників Мукачівської ЦРЛ відповідно до діючого законодавства про працю (а.с.99-110).

Тобто, сукупність положень указаних документів дає обґрунтовану підставу для висновку, що питання звільнення з роботи ОСОБА_2 як керівника структурного підрозділу Мукачівської ЦРЛ (полового відділення № 1) є виключною компетенцією відділу охорони здоровя, а не головного лікаря.

Доводи апеляційної скарги про те, що відділ охорони здоровя виконав покладений на нього Законом обовязок працевлаштувати працівника (з посиланням на те, що станом на день звільнення ОСОБА_2 із займаної посади в структурі Мукачівської ЦРЛ вакантних посад, які б відповідали рівню її освіти, спеціальності та кваліфікації не було) спростовується наказом відділу охорони здоровя виконкому Мукачівської міської ради № 22-0 від 02.03.2016 р. «Про внесення змін у структуру, штат і чисельність Мукачівської ЦРЛ» (а.с.24-26), згідно з яким скорочено 6.75 штатних одиниць лікарів акушер-гінекологів (до яких відноситься і позивачка), а введено 8.5 штатних одиниць.

Окрім того, згідно з довідкою відділу охорони здоровя № 247-к від 16.08.2016 р. із 02.03. по 04.05.2016 р. (а.с.186-187) були наявні вакантні посади інших лікарів (дієтолога, гематолога, психіатра та нефролога), проте вони також не пропонувалися ОСОБА_2 (зворотних даних немає).

Твердження відділу охорони здоровя про пропуск позивачкою строку звернення до суду є безпідставним і суперечить обставинам справи, письмовим доказам і нормам матеріального права.

За приписами ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Установлено, що ОСОБА_2 ознайомилася із наказом про своє звільнення та одержала трудову книжку 23.05.2016 р., а звернулася у суд із позовом 08.06.2016 р., тобто своєчасно.

Яких-небудь доводів або тверджень щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди апеляційна скарга не містить.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу відділу охорони здоровя виконавчого комітету Мукачівської міської ради відхилити.

2. Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 липня 2016 року залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: