Справа № 2/489/270/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 січня 2016 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, державного виконавця Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_3, про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про зняття арешту з майна.

Позивач вказує на те, що в Ленінському відділі ДВС знаходиться на виконанні виконавчий лист № 2-4730 від 5 грудня 2005 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3. 5 жовтня 2015 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все його майно та оголошено заборону на його відчуження, оскільки станом на 1 вересня 2015 року існувала заборгованість по сплаті аліментів.

Проте, станом на 1 жовтня 2015 року існує переплата з виплати аліментів, він регулярно сплачував аліменти і не ухилявся від їх сплати, а тому, йому на думку, арешт його майна та заборона його відчуження є безпідставними та порушують його права.

Посилаючись на викладене, просив суд зняти арешт з усього його майна.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив позов задовольнити.

Державний виконавець Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції проти задоволення позову не заперечувала.

Третя особа в судове засіданні не зявилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Як вбачаться з матеріалів справи, на виконанні в Ленінському відділі ДВС Миколаївського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист № 2-4730, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва 5 грудня 2005 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходу громадян, починаючи з 23 вересня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 5 жовтня 2015 року при примусовому виконанні даного виконавчого листа накладено арешт на все майно ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Таким чином, з метою запобігання застосування державним виконавцем заходів примусового виконання рішення (звернення стягнення на кошти та інше майно боржника) боржник зобов'язаний згідно із п. 5 ст. 12 Закону протягом трьох робочих днів письмово повідомляти державного виконавця про повне чи часткове виконання рішення.

Згідно з п. 7.23 Інструкції з організації примусового виконання рішень у випадку, якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно, квитанції (або їх завірені копії) про перерахунок аліментів долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття арешту з майна.

Так, згідно ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

Як вбачається з матеріалів позову та пояснень в судовому засіданні самого позивача, він фактично не погоджується з постановою державного виконавця про накладення арешту на майно, посилаючись на те, що постанова державного виконавця є безпідставною, оскільки у нього на момент винесення такої постанови не існувало заборгованості по сплаті аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Обраний позивачем спосіб захисту зняття арешту з майна, не відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції про зняття арешту з майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська