Справа № 541/2873/15-ц
Провадження №2/541/76/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 січня 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Ю.В..,

при секретарі - Кійченко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Держземагентства у Полтавській області, Хомутецької сільської ради, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа Миргородська районна державна адміністрація,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Головного управління Держземагентства у Полтавській області, Хомутецької сільської ради про визнання в порядку спадкування після ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) площею 3,90 умовних кадастрових гектарів та зобов'язання відповідачів виділити і перевести із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності земельну частку (пай) розміром 3,90 умовних кадастрових гектарів в землі пайового фонду на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області для передачі їй. В позові посилається на те, що її мати - ОСОБА_3, була членом КСП ім.Шевченка (с.Хомутець) правонаступником якого є СТОВ «Славутич» (с.Малі Сорочинці). ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на неї не виписувався, хоч вона як пенсіонер КСП ім.Шевченка набула право на земельну частку (пай). Позивач не приймала спадщину після матері, так як не знала про її право на земельну частку (пай). Вона по питанню виділення земельної ділянки, як спадкоємець, зверталася до Хомутецької сільської ради, але їй було рекомендовано звернутись до Управління Держземагентства в Полтавській області, так як на даний час сільська рада не має повноважень щодо виділення земельних ділянок за межами населених пунктів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на Указ Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», постанову Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. 122 Земельного кодексу України, ст.ст. 1216, 1268, 1270, 1272 і Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.

Ухвалою суду від 14 грудня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (а.с.39).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, пояснила, що на момент смерті мати проживала у свого сина в м.Миргороді, нерухомого майна у матері не було, оформленням права на земельну частку (пай) збирався займатись брат, тому вона не подавала заяви про прийняття спадщини. У 2013 році вона дізналась, що брат не прийняв спадщину та не оформив права на земельну частку (пай) після смерті матері, тому вона вирішила сама отримати це право.

Відповідач Головне управління Держземагентства у Полтавській області свого представника в судове засідання не направило, про час і місце судового розгляду повідомлене належним чином (а.с.26, 44).

Відповідач Хомутецька сільська рада в судове засідання свого представника не направила, до суду направила заяву, в якій заперечень проти задоволення вимог ОСОБА_1 не висловила, просила справу розглянути у його відсутність (а.с. 54).

Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання свого представника не направило, у наданих до суду поясненнях просило відмовити у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання надати земельну ділянку з тих підстав, що виділення і переведення із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності земельної частки (паю) не входить до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (а.с.47-49, 50-52).

Третя особа Миргородська районна державна адміністрація направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі її представника, проти позову не заперечувала, при прийнятті рішення покладалась на розсуд суду (а.с.36).

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Згідно довідки, виданої на підставі особових рахунків, ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах у 1954-1977 роках в колгоспі ім.Шевченка (а.с.12). Згідно архівного витягу від 22.01.2015р. у протоколі № 2 загальних зборів уповноважених членів КСП ім.Шевченка (с.Хомутець) від 29 березня 1995 року значиться про затвердження тимчасового положення про паювання землі в КСП ім.Шевченка. Текст тимчасового положення а також прізвища громадян, яким надавались паї, у протоколі відсутні (а.с.13). Позивач є дочкою ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.10) та свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.11), отже вона є спадкоємцем ОСОБА_3 за законом.

Згідно пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 р. у справі N 6-138цс13, ухваленій за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за змістом пунктів 4, 5 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України 2004 р. відносини спадкування регулюються нормами цього Кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 р.) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 р.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Крім того, як роз'яснено у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР.

З урахуванням наведеного та з огляду на положення п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963р.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач у позовній заяві та судовому засіданні пояснила, що ніяких дій по прийняттю спадщини після смерті матері протягом зазначеного строку вона не вчиняла.

Згідно ст.553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними, що не є тотожним визначенню додаткового строку для прийняття спадщини, передбаченому ст.1272 ЦК України 2003р., оскільки має інші правові наслідки. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Таким чином, у разі продовження спадкоємцеві строку для прийняття спадщини одночасно вирішується питання про визнання за ним права на майно, що збереглося в натурі, як передбачено п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 13 від 25.12.92 р., N 15 від 25.05.98р.), яка роз'яснювала порядок застосування норм ЦК УРСРС 1963р. при вирішенні даної категорії справ.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, оскільки вважається що позивач відмовилась від спадщини ОСОБА_3 і вимога про продовження строку для прийняття цієї спадщини нею не заявлена, у задоволенні позову про визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після ОСОБА_3 та зобов'язання відповідачів вчинити певні дії для передачі їй земельної частки (паю) слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з відмовою у позові, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 548, 549, 550, 553 ЦК України 1963р., п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного Управління Держземагентства у Полтавській області, Хомутецької сільської ради, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування та зобов'язання виділити і перевести із земель запасу в землі пайового фонду на території Хомутецької сільської ради земельну частку (пай) розміром 3,90 умовних кадастрових гектарів для передачі ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю. В. Сидоренко