Справа № 452/2408/14 Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Провадження № 22-ц/783/4037/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретаря Іванової О.О.

з участю прокурора Шадловської О.В., представника КЕВ м. Львова ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою військового прокурора Івано - Франківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова, Самбірської квартирно - експлуатаційної частини району на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2015 року,

встановила:

У серпні 2014 року Івано-Франківський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є: Міністерство оборони України, квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, Самбірська квартирно-експлуатаційна частина району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5»яни Михайлівни, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що не набули права на проживання, виселення та визнання дій неправомірними.

В обґрунтування вимог покликався на те, що 08 травня 2012 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області прийнято рішення у справі № 1318/661/2012, яким вирішено виселити громадянина ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_1 та визнано недійсними: свідоцтво на право власності від 22 квітня 2011 року серії АЕ 052418, видане ОСОБА_7 на вказану квартиру, службовий ордер та рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області щодо даної квартири. Рішення суду набрало законної сили.

02 березня 2012 року у даній справі Самбірським міськрайонним судом Львівської області винесено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на вказану квартиру, на підставі якої 21 травня 2013 року видано виконавчий лист та 22 липня 2013 року Відділом державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області відкрито виконавче провадження.

Згідно повідомлення Самбірського міського відділу Державної міграційної служби України від 19 листопада 2013 року за вих. № 21/2208, за вказаною адресою крім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, із дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстрація з 29 жовтня 2013 року).

Оскільки їхня реєстрація у вказаній квартирі була проведена в період дії ухвали про забезпечення позову, постановленої Самбірським міськрайонним судом Львівської області від 02 березня 2012 року, та після вступу рішення в законну силу, така є незаконною та відбулася за відсутності будь-яких правових підстав, з цих підстав укладений 29 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 типовий договір піднайму (найму) житлового приміщення, згідно якого ОСОБА_7 передав в найм житлове приміщення, не може бути правовою підставою для відмови у позові, оскільки станом на 29 жовтня 2013 року ордер, виданий ОСОБА_7, судом визнаний недійсним, скасовано його свідоцтво на право власності на квартиру, внаслідок чого останній не міг правомірно вселити в займане ним приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_6

На даний час ОСОБА_7 своїми діями перешкоджає виконанню рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області у справі № 1318/661/2012, у зв'язку з чим порушуються права Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Львова щодо надання та забезпечення житлом військовослужбовців Самбірського гарнізону.

З огляду на зазначене, просив суд постановити рішення, яким: визнати недійсним типовий договір піднайму (найму) житлового приміщення від 29 жовтня 2013 року, яке складається із кімнати житловою площею 14,2 кв. м та розташоване в квартирі АДРЕСА_1; скасувати реєстрацію ОСОБА_3 та ОСОБА_6 по вул. Шевченка, 23/61 в м. Самборі Львівської області; визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_6 такими, що не набули права на користування жилим приміщенням квартирою № 61 по вул. Шевченка, 23 в м. Самборі Львівської області; виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2015 року у задоволенні позову війського прокурора Івано - Франківського гарнізону до ОСОБА_3, ОСОБА_6 відмовлено за безпідставністю.

Рішення оскаржив військовий прокурор Івано - Франківського гарнізону, вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору піднайму (найму) житлового приміщення, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 29.10.2013 року на квартиру № 61 житлового будинку № 23 по вул. Шевченка в м.Самборі Львівської області - скасоване та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір піднайму (найму) житлового приміщення, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, 29.10.2013 року на квартиру №61 житлового будинку №23 по вул. Шевченка в м. Самборі Львівської області.

В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року скасоване в частині вирішення позову про виселення, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор покликається на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09.04.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.07.2013 року, задоволено позов військового прокурора Івано - Франківського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України в особі Самбірської квартирно - експлуатаційної частина району до виконавчого комітету Самбірської міської ради про визнання недійсним його рішення від 14.04.2009 року № 131, ордеру № 22 від 17.04.2009 року на житлове приміщення, виданого ОСОБА_7, скасування свідоцтва про право власності на ОСОБА_7 від 22.04.2009 року на спірне житлове приміщення (квартиру АДРЕСА_1) та його виселення зі спірної квартири.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду від 08.05.2012 р. встановлено, що спірний будинок № 23 у м. Самборі по вул. Шевченка споруджено за кошти Міністерства оборони України, а тому відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вдався до переоцінки на власний розсуд вже встановлених рішенням цього ж суду фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Крім цього, апелянт зазначає про те, що 02.03.2012 року у справі № 2/1318/308/2012 Самбірським міськрайонним судом Львівської області постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне житлове приміщення. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєструвались у спірній квартирі 29.10.2013 року, тобто, в період дії ухвали про забезпечення позову, а тому не набули права користування спірною квартирою.

На думку апелянта, договір найму, укладений 29.10.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, не є доказом законного вселення відповідачів у спірне житлове приміщення, оскільки такий укладено після набрання законної сили рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2012 року, і на момент укладення договору найму ОСОБА_7 у судовому порядку позбавлений права власності на спірне житло.

З наведених підстав просить скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Льівської області від 12 січня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Шадловської О.В., представника КЕВ м. Львова ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на заперечення таких, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка переглядається, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга в цій частині підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У справі встановлено, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 квітня 2013 року, визнано незаконним рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 14 квітня 2009 року № 131 «Про включення однокімнатної квартири АДРЕСА_1 до числа службових Самбірської ЖЕК № 1 та видачу службового ордера для вселення у дану квартиру»; визнано недійсним службовий ордер на жиле приміщення № 22 від 17 квітня 2009 року, виданий виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області ОСОБА_7 на право вселення в квартиру № 61 житлового будинку № 23 по вул. Шевченка у м.Самборі Львівської області; визнано недійсним свідоцтво про право власності від 22 квітня 2011 року серії САЕ № 052418, видане ОСОБА_7 на квартиру № 61 житлового будинку № 23 по вул. Шевченка у м. Самборі Львівської області; виселено ОСОБА_7 із квартири (а.с. 6-9).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 липня 2013 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 09 квітня 2013 року залишено без змін.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 травня 2012 року набрало законної сили 09 квітня 2013 року.

В свою чергу, 29 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладений договір піднайму (найму) квартири АДРЕСА_2, на підставі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вселилися до спірної квартири (а.с. 13-14).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області 30.06.2015 року визнано недійсним вказаний вище договір піднайму (найму) від 29.10.2013 року з тих підстав, що укладення ОСОБА_7 договору найму в той час, коли він не був власником квартири № 61 у житловому будинку № 23 по вул. Шевченка у м. Самборі, Львівської області суперечить вимогам ст.ст. 761, 810 ЦК України.

Беручи до уваги те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року скасоване лише в частині вирішення позову про виселення, в іншій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло.

Частиною 4 ст. 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Звертаючись із позовом прокурор просив виселити відповідачів з квартири у зв»язку з тим, що договір піднайму, як підстава для вселення відповідачів, є недійсним, відтак відповідачів необхідно виселити на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю.

Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обовязків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом.

Крім цього, відповідно до ст. 94 ЖК УРСР здача жилого приміщення в піднайом з порушенням вимог, установлених частинами першою, третьою і четвертою статті 91 і статтею 93 цього Кодексу, тягне за собою недійсність договору піднайму. У цьому разі громадяни, які незаконно поселилися у житловому приміщенні, зобов»язані негайно його звільнити, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи те, що договір піднайму квартири АДРЕСА_2, на підставі якого ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вселилися до спірної квартири, визнаний судом недійсним, такий правочин не створює юридичних наслідків з моменту його укладення, при цьому здача відповідачам в піднайом приміщення відбулася з порушенням вимог ч. 1 ст. 91 ЖК УРСР, тому позовні вимоги прокурора про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення підлягають задоволенню.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про виселення ОСОБА_5»яни Михайлівни та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_3 необхідно скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовної вимоги.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Військового прокурора Івано - Франківського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України, квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова, Самбірської квартирно - експлуатаційної частини району задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про виселення ОСОБА_5»яни Михайлівни та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_3 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу задовольнити.

Виселити ОСОБА_5»яну Михайлівну, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житла.

В решті рішення суду першої інстанції, з врахуванням рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року - залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

ОСОБА_8