Ухвала

іменем україни

26 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки і піклування Заліщицької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2008 року по 2010 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6.

Позивач стверджувала, що під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та виховання сина, жодної участі у фізичному та духовному розвитку дитини не приймає, життям та станом здоров'я сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися із ним та приймати участь у його вихованні.

У зв'язку з цим позивач просила позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6, 2009 року народження.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Попереджено ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_6, і покладено на орган опіки та піклування Заліщицької районної державної адміністрації контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, у випадках: якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Правильно з'ясувавши фактичні обставини справи та давши оцінку всім зібраним у справі доказам, суди з урахуванням вищезазначених положень ст. 164 СК України дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а тому суди вважали за доцільне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання сина і покладення на орган опіки та піклування Заліщицької районної державної адміністрації контролю за виконанням ним батьківських обов'язків.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко

О.В. Ступак

Колегія суддів: