Номер провадження: 22-ц/785/5569/16
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Гамарц Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису, визнання угод незаконними,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про скасування свідоцтва про право власності на житло на ім'я ОСОБА_4 і виселення ОСОБА_3, яка діє за довіреністю ОСОБА_4, з квартири ОСОБА_2 АДРЕСА_1, а в подальшому в уточненій позовній заяві просив визнати незаконною купівлю-продаж АДРЕСА_1 від 10.03.2009 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, визнати незаконним вселення та використання квартири ОСОБА_2 у корисних цілях громадянкою ОСОБА_3, виселити ОСОБА_3 та будь-яких інших осіб з вказаної квартири та вселити ОСОБА_2 у вказану квартиру. Позивач вказував, що у березні 2009 р. внаслідок шахрайських дій його сусідка з кв. № 3 ОСОБА_3 незаконно стала власником належної йому квартири, яку незаконно продала родичу свого чоловіка - ОСОБА_4, громадянину Росії, який живе у м. Москві, шляхом укладання договору купівлі-продажу, а також, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 р. визнано недійсною довіреність видану від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_6, посвідчену 20.02.2009 р., і визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири від 10.03.2009 р., укладений між ОСОБА_6 від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3(т.1а.с.7)

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2015 р. було закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання незаконним договору купівлі-продажу квартири, визнання незаконним вселення та користування квартирою, виселення та вселення в частині вимог щодо виселення ОСОБА_3 та будь-яких інших сторонніх осіб з АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2015 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 р., відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання незаконним договору купівлі-продажу квартири, визнання незаконним вселення та користування квартирою та про вселення.(т.1 а.с.48-49)

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 р. скасовано ухвалу Приморського районного суду від 02.03.2015 р. про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення і матеріали справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення повернуто до того ж суду для розгляду по суті (т.1 а.с.122-124).

У суді першої інстанції ОСОБА_2 уточнював свої вимоги і просив визнати незаконними угоду купівлі-продажу спірної квартири від 10.03.2009 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 і угоду купівлі-продажу цієї ж квартири від 03.04.2009 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, скасувати витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22533635 від 22.04.2009р. за власником ОСОБА_4, з посиланням на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2014р. було прийнято рішення, за яким визнано недійсною довіреність видану від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_6, посвідчену 20.02.2009 р., і визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири від 10.03.2009 р., укладений між ОСОБА_6 від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і, що за ст. 388 ЦК України майно може бути витребувано від добросовісного набувача. В подальшому ОСОБА_2 додатково просив на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України та правового висновку Верховного Суду України від 21. 11. 2012 р. у справі № 6-136цс12 витребувати належну йому на підставі свідоцтва від 12. 07. 1999 р. спірну квартиру у відповідача ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні позов не визнали за необґрунтованістю і недоведеністю позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 участі у розгляді справи не приймав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.10. 2015 р. позов ОСОБА_2 задоволено частково, витребувано на користь ОСОБА_2 АДРЕСА_1, загальною площею 28,6 кв.м., в тому числі житловою 18,9 кв. м., з володіння ОСОБА_4, скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на АДРЕСА_1. В решті позовних вимог відмовлено.(т.1 а.с.185-188)

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.10. 2015 р. залишено без змін.(т.1 а.с.255-261)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.10. 2015 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2015 року залишено без змін.(т.2 а.с.23-24)

З рішенням суду від 13.10.2015р. не погодилась також ОСОБА_5, подавши апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду від 13 жовтня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу підтримали в апеляційному суді представник ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Інші учасники процесу у судове засідання до апеляційного суду не з'явились, про час та місце розгляду справи належно сповіщались.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

За правилами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду за одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, зокрема щодо витребування спірної квартири у ОСОБА_4 та скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на АДРЕСА_1, суд першої інстанції, пославшись на ст.ст.387-388 ЦК України, виходив з того, що спірна квартира вибула із володіння власника ОСОБА_2 поза його волею, а тому його право підлягає захисту у вищевказаний спосіб.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Судом встановлено і вбачається із матеріалів справи, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства (далі УЖКГ) виконкому Одеської міської ради народних депутатів 12.07.1999 р., АДРЕСА_1 приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і належить на праві приватної власності ОСОБА_2, та свідоцтво зареєстровано і записано в реєстрову книгу за № 7-15642.(т.1 а.с.14) Позивач у спірній квартирі зареєстрований з 1986р.(т.1 а.с.18)

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 10.03.2009 р., укладеним між ОСОБА_8, від імені ОСОБА_2, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, з однієї сторони, і ОСОБА_3, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_4, з іншої сторони, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила АДРЕСА_1, яка належить продавцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів 12.07.1999 р. за реєстровим № 7-15642, дублікат якого виданий 26.12.2007 р.. Вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 4-2451.(т.1 а.с. 13,13зв.)

Через 24 дні за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 03.04.2009р. ОСОБА_3 продала, а громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 купив АДРЕСА_1, яка належала продавцю на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 10.03.2009р., і вказаний договір зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 4-3328.(т.1а.с.112,114)

Із витягу № 22533635 від 22.04.2009 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, складеному комунальним підприємством (далі КП) «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», вбачається, що 22.04.2009 р. за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на АДРЕСА_1 на підставі вищезгаданого договору купівлі-продажу від 03.04. 2009 р. (т.1 а.с. 113).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.02.2015 р., визнано недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_6, посвідчену 20.02.2009р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л., що зареєстрована в реєстрі за № 243, і визнано недійсним договір купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 10.03.2009 р., укладений між ОСОБА_6 від імені ОСОБА_2 і ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Чорною С.Г., що зареєстрований за № 4-2451.(т.1а.с.3-4,150-151)

За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Вбачається, що на момент постановлення оскарженого рішення судом першої інстанції було достеменно встановлено, що позивач як власник нерухомого майна ним не розпоряджався, спірну квартиру не відчужував, і його волі на відчуження належної йому на праві власності спірної квартири не було.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За ст. 387, 388 ч.1 п.3 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним; в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 06. 11. 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п. 10) «реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК…Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").»

Враховуючи зазначене, та оскільки позивач із володіння якого спірне нерухоме майно вибуло поза його волею, не був стороною договору купівлі-продажу, укладеного з останнім набувачем ОСОБА_4, висновок суду щодо необхідності захисту порушеного права позивача шляхом віндикації та скасування запису про державну реєстрацію права власності є вірним. Висновок суду відповідає і правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 р. у справі № 6-140цс14.

Із доданої до апеляційної скарги копії свідоцтва про шлюб та копії паспорта апелянта ОСОБА_5 вбачається, що на момент укладення договору купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 03.04.2009р., за яким відповідач ОСОБА_4 став власником спірної квартири, він перебував у шлюбі з ОСОБА_5, хоча і був зареєстрований за іншою адресою. З цих підстав ОСОБА_5 вважає, що суд ухваливши рішення про витребування майна у ОСОБА_4 та про скасування державної реєстрації права власності за ним, вирішив питання про її права та обов'язки, не притягнувши її до участі у розгляді справи в якості співвідповідача, тоді як право власності на майно є спільною сумісною власністю подружжя і їй належить ? частка.

Доводи ОСОБА_5 колегія суддів визнає неспроможними, виходячи з наступного.

Із нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 03.04.2009р. вбачається, що стороною договору і набувачем за договором був лише ОСОБА_4, який і був належним відповідачем у цій справі. Натомість апелянт ОСОБА_5 стороною вказаного договору та набувачем спірного нерухомого майна не була. За витягом № 22533635 від 22.04.2009 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, складеному КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», право власності на спірну квартиру було зареєстроване виключно за відповідачем ОСОБА_4, який і є його юридичним володільцем, та до якого правомірно була спрямована вимога позивача-власника про витребування неправомірно набутого майна. Право власності на частку нерухомого майна за ОСОБА_5 не реєструвалось. За наведених обставин той факт, що ОСОБА_5 не приймала участі у розгляді цієї справи, на правильність висновків суду 1-ої інстанції в межах оскарження не вплинуло, а тому не може бути підставою для скасування правильного і справедливого рішення суду.

За ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє правильність рішення суду на момент його ухвалення, а тому неспроможними є доводи представника ОСОБА_5 про те, що нею оскаржено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2014р., яким визнано недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_6, визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 10.03.2009 р., укладений між ОСОБА_6 від імені ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та 30.09.2016р. за її апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження. На момент ухвалення оскарженого рішення згадане рішення було чинним.

За таких обставин, рішення суду на момент постановлення ухвалено з додержанням норм матеріального права та без таких порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк Є.С. Сєвєрова