АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/418/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів: Федорової Н.О., Матковської Л.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19 листопада 2015 року за позовом приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (далі ПрАТ «ПРОСТО-страхування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову зазначало, що 22 вересня 2013 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «Audi 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 з установленням строку дії договору до 21 вересня 2014 року. 23.12.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Audi 80» держзнак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та „Ford Taunus" державний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2. ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 24 січня 2014 року, винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_1. За зверненням ОСОБА_2 на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження №90/14 від 24.02.2014 року, страхового акту № 94855 від 24.04.2014 року виплачено страхове відшкодування в розмірі 2713 грн. 52 коп., що складає фактичні __________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -Логінова С.М. Провадження № 22-ц/792/418/16

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 30

витрати страховика. Посилаючись на те, що страхувальник ОСОБА_1 не повідомив ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про страховий випадок в передбачений законом строк, він повинен відшкодувати шкоду в порядку регресу на підставі ст.ст. 33,38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 2713 грн. 52 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 19 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ПрАТ «ПРОСТО-страхування» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ПРОСТО-страхування» вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПрАТ «ПРОСТО-страхування» в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність його висновків обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема положень ст.ст. 33,38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Внаслідок невиконання ОСОБА_1 передбаченого законом обов'язку повідомити страховика протягом трьох днів про настання страхового випадку, у ПрАТ «ПРОСТО-страхування» виникло право на звернення до страхувальника з регресним позовом.

Представник ПрАТ «ПРОСТО-страхування» в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про розгляд справи, про що свідчить поштове повідомлення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно із ст. 38 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки.

Згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 грудня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Audi 80» державний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та „Ford Taunus" державний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2. Внаслідок зіткнення автомобіль ОСОБА_2 пошкоджено, йому спричинено майнову шкоду.

22 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо страхування відповідальності за шкоду, про що свідчить поліс № АС/7941334 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля „Ford Taunus" державний знак НОМЕР_2 була застрахована в іншій страховій компанії - ПрАТ СК «АСКА».

Постановою судді Хмельницького міськрайонного суду від 24 січня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Зазначена вище подія була визнана страховою, про що 24 квітня 2014 року було складено страховий акт №94855, відповідно до якого вартість страхового відшкодування склала 2713,52 грн..

ПрАТ «ПРОСТО-страхування» провело виплату страхового відшкодування у розмірі 2713,52 грн. ОСОБА_4, що підтверджується платіжним дорученням №8838 від 05.08.2014 року.

В матеріалах справи відсутнє письмове повідомлення ОСОБА_1 до страховика про ДТП.

Давши належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності та правильно застосувавши положення підпункту 38.1.1 «ґ» пункту 38.1. статті 38 і підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 ЗУ від 01.07.2004 року №1961-IV, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що факт настання страхового випадку сторонами не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач як винний у ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач визнав страховий випадок, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. З цих підстав обґрунтовано відмовив у стягненні з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» 2713,52 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 16 вересня 2015 року по справі №6-284цс15, яка згідно зі статтею 3607 ЦПК України є обов'язковою для судів України, що зобов'язані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1, заперечуючи апеляційну скаргу, вказав на те, що він одразу повідомив про страхову подію ПрАТ «ПРОСТО-страхування», представник якої приймав участь в огляді місця події та транспортних засобів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року №6-284цс15, не заслуговують уваги.

Відповідно до вимог ст. 38 ЗУ від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд України є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції України, який забезпечує єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. До його компетенції відноситься в тому числі й забезпечення однакового застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

В силу частини п'ятої статті 3604 ЦПК України у постанові Верховного Суду України, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, що була неоднаково застосована.

Судом першої інстанції правильно було застосовано останню правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 16 вересня 2015 року №6-284цс15 по спірним правовідносинам.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» відхилити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ С.А. Карпусь

Суддя /підпис/ Н.О.Федорова

Суддя /підпис/ Л.О. Матковська

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь