Провадження №2/523/996/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2016 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі - Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 укладеного 21.02.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., за реєстровим номером 50, недійсним. В ході розгляду справи в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_3.

В обгрунтування вимог позивач вказував на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 12.12.2013 року на його користь було стягнуто компенсацію вартості належної йому 1/2 частини в квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 170621,66 грн., припинено його право власності, а за ОСОБА_3 визнано право власності на вказану частину квартири. 21.02.2014 року ОСОБА_3 розпорядився квартирою та подарував її ОСОБА_2. При цьому рішення суду від 12.12.2013 року в частині виплати компенсації не було виконано і залишається невиконаним по теперішній час. Відповідач ОСОБА_3 завідомо не попереджував нотаріуса, що порушуються права ОСОБА_1 . Тому він вважає, що укладення договору є фіктивним з метою невиконання рішення суду в частині виплати компенсації. З метою примусового виконання рішення позивач змушений був звернутися до виконавчої служби.

Представник позивача в судове засідання не з'явилася, направила до суду клопотання про підтримання позову та розгляд справи в її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_5 заявлені вимоги не визнав посилаючись на те, що на момент укладення договору обмежень у його вчинені не було, при цьому зазначив, що ОСОБА_3 не має наміру ухилятися від виконання рішення апеляційного суду Одеської області, у боржника є інше майно за рахунок якого можна сплатити компенсацію. При укладенні договору дарування було виконано усі істотні умови, обдарована прийняла дар та проживає в квартирі, тому підстав для визнання договору фіктивним не має.

Представник співвідповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 заперечувала проти позову оскільки договір дарування був вчинений в інтересах доньки відповідача з настанням реальних наслідків, оскільки ОСОБА_2 навіть до укладення угоди проживала в квартирі і на теперішній час продовжує проживати, здійснила ремонт. У відповідача не було наміру ухилятися від виконання рішення, оскільки є інше майно, тому за рахунок його продажу хотів сплатити компенсацію, однак на теперішній час цього зробити не може через наявність арешту, накладеного виконавчою службою. В процесу виконавчого провадження буде продано будинок і він розрахується. Відповідач раніше пропонував в рахунок виконання рішення суду оформити будинок на позивача, однак останній відмовився.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно до договору дарування від 11.06.2011 року позивач отримав в дар ? частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.6).

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 12.12.2013 року було задоволено позов ОСОБА_1, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 у розмірі 170621 грн. 66 коп., припинено право ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 у праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8-10) .

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 апеляційний суд виходив із вимог ч.2 ст. 364 ЦК України нормами якої визначено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки .Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника ,який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже, враховуючи висновки суду та вказану норму, відповідач ОСОБА_3 набуває у власність частину квартири, належну позивачу, та право на частку у праві спільної часткової власності останнього припиняється з дня отримання компенсації.

Як видно з договору дарування, укладеного 21.02.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., за реєстровим номером 50, а також із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 17.02.2014 року ОСОБА_3 зареєстрував своє право власності на частину квартири, належну ОСОБА_1 (а.с.111,116). При цьому також відповідач в договорі свідчив про відсутність спору щодо квартири та, що внаслідок дарування не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб (п.4).

У зв'язку з невиконанням рішення суду в добровільному порядку за заявою позивача 04.02.2014 року було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 28.01.2014 року Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації (а.с.145,146,153).

Досліджуючи налані матеріали суд звертає увагу на те, що доводи представника щодо бажання відповідача вирішити питання з виплатою компенсації позивачу за рахунок іншого майна не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки маючи у власності майно, а саме будинок по вул..Шевченка 62-а в с.Кубанка Комінтернівського району, він не здійснював будь-яких дій для його реалізації (а.с.38).

Крім того, суд звертає увагу на те, що в представлених матеріалах є оцінка належного ОСОБА_3 майна, яка складає значно менший розмір ніж розмір компенсації.

У відповідності до ч.1 ст.626 та ч.1 ст.717 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як визнаночено в ч.1 ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Згідно з нормами ч.3 ст.215 ЦК України у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 364 ЦК України ОСОБА_3 може бути власником частини квартири лише після сплати компенсації її вартості, а до того дня право власності ОСОБА_1 на 1/2 частини квартири не припиняється.

Отже, оцінивши усі надані докази в сукупності та в силу вимог ч.1 ст.658, ч.1 ст. 626, ч.1 ст.717 ЦК України, а також виходячи із вимог ч.3 ст.215 ЦПК України приходить до висновку, що ОСОБА_3,не набувши права власності на 1/2 частини майна, не набув права і на його відчуження, тому відповідно він не мав підстав для укладення договору. дарування

Виходячи із принципу справедливості та добросовісності суд вважає, що цивільні права та обов'язки, які виникли між співвласниками були порушені, оскільки своїми діями відповідач ОСОБА_3 поступив не добропорядно, порушив права позивача, маючи невиконане рішення здійснив відчуження майна на яке не набув права власності із підстав вказаних вище.

Крім того, суд звертає увагу на те, що при укладенні договору дарування ОСОБА_3 ввів в оману ОСОБА_2, оскільки підтвердив відсутність будь-яких спорів з приводу даного майна.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, оскільки укладенням договору були порушені права позивача, які підлягають відновленню, тому необхідно визнати договір дарування недійсним.

Крім того, відповідно до вимог ст..88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 21.02.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М., за реєстровим номером 50, недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3) судовий збір у розмірі 243,60 грн. в рівних частинах.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя: