№ 201/7494/15- ц
провадження 2-п/201/102/2016
УХВАЛА

30 вересня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Пухловій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Комунальне житлово експлуатаційне підприємство № 4 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат,-

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Комунальне житловоексплуатаційне підприємство про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися, але уточнювалися.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року позовні вимоги були задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за позовною вимогою про стягнення матеріальної шкоди в сумі 243 гривні 60 копійок, в задоволенні інших вимог відмовлено.

01 вересня 2016 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду від 13 липня 2016 року, посилаючись на незаконність винесення такого рішення, не правильність вирішення спору, не відповідність висновків суду матеріалам справи та порушення процесуальних норм при винесенні ухвали про заочний розгляд справи і винесення заочного рішення.

Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, просив скасувати вказане заочне рішення суду і призначити справу до розгляду в загальному порядку, задовольнивши їх заяву в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні з заявою про перегляд заочного рішення не погодилися, вважали її безпідставною і просили її вимоги залишити без задоволення.

Представник третьої особи КЖЕП в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи і заяви повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, не заперечували проти заяви і вважали можливим розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд заяви за відсутності представника вказаної третьої особи відповідно до ст. ст. 169, 231 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представників сторін, позивачки, зясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заяву не обґрунтованою і не підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що дійсно Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 13 липня 2015 року була розглянута цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року позовні вимоги були задоволені частково.

У відповідності до ст. 224 ЩІК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1, скориставшись своїм правом, яке передбачено ст. ст. 228-232 ЦПК України, звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Обставини, викладені в заяві цього відповідача є не обґрунтованими з огляду на наступне.

В своїй заяві ОСОБА_1 і її представник в засіданні зазначають, що в справі був наявним реальний спір стосовно шкоди, сум витрат з позивачем, останній не вказав всіх обставин спору, не надав всіх необхідних документів і взагалі фактично вибрав неналежний спосіб захисту своїх інтересів, не згодні і по суті рішення, про час та день судового розгляду даної цивільної справи належним чином не були повідомлені, про що свідчить відсутність в матеріалах справи такого повідомлення на реальну адресу мешкання, яке було б ними отримано.

Але судом встановлено, що згідно загальновідомих фактів (в тому числі і поданих письмових документів самим заявником договори з адвокатами, реєстрація та інш.) місце знаходження цього відповідача є конкретним і визначеним: АДРЕСА_1, саме на вказану адресу цьому відповідачу направлялися повістки про слухання справи 22 червня, 09 липня і 13 липня 2015 року та інш., відповідач повинен був їх отримувати, оскільки про поданий позов точно знав, так як такі звернення позивачки до відповідачки неодноразово були і до подачі цього позову, під час подачі і навіть після цього, тобто спір давній і про нього відповідачка була достеменно обізнана, у сторін навіть були конфлікти з приводу таких звернень позивачки, до суду поверталися повідомлення про не отримання відповідачем повісток і повідомлень суду про слухання справи, є поштові реєстри про відправлення таких повідомлень про слухання справи і саме повідомлення, в тому числі і на 13 липня 2016 року.

Пояснення про те, що відповідачка інколи могла не мешкати у вказаному своєму житлі за адресою реєстрації не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки таких відомостей вона суду не надала, а відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Уразі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Після неодноразових переносів та відкладень в слуханні справи, в тому числі і через неявки без поважних причин в судове засідання і цього відповідача (22 червня, 09 липня 2015 року), 13 липня 2016 року судове засідання відбулося, справа розглянута по суті і винесено рішення.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ознайомившись зі змістом заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 13 липня 2015 року, суд вважає, що причини неявки в судове засідання, що відбулося 13 липня 2015 року не є поважними та заява не містить доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення спору. Так в цій заяві про перегляд рішення відповідач вказує про те, що йому не було відомо про час та дату судового засідання посилаючись на те, що про рішення він дізнався тільки пізніше. Але вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідач не повідомляв суду про зміну місця мешкання та реєстрації, в заяві про перегляд заочного рішення суду вказана адреса місця знаходження і реєстрації відповідача. Окрім того, твердження відповідача про те, що судова повістка про виклик в судові засідання ним не отримані, не відповідає дійсності і є лише припущенням відповідача нічим не підтвердженим, оскільки повістки судом відповідачу направлялися, а остання навмисно їх не отримувала і ці судові повістки та повідомлення поверталися до суду (навіть вже і після винесення рішення) а. с. 33-37, про що є відмітка пошти на конвертах і повідомленнях.

Отже, суд робить висновок про те, що відповідач по справі був своєчасно належним чином повідомлений про слухання справи, в тому числі і 13 липня 2015 року і в інші дні слухання цієї справи.

Після розгляду судом справи по суті і винесення заочного рішення суд повинен був належним чином повідомити відповідача про розгляд справи та направити йому копію винесеного рішення для відома і можливості реалізації свого права в разі незгоди з рішенням оскаржити його в передбаченому законом порядку і визначені законом строки. Вказане судом було виконано.

Таким чином, заява ОСОБА_1 ґрунтується на припущеннях, які нічим не підтверджуються, що в свою чергу суперечить ст. 60 ЦПК України, яка говорить про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, можливо зробити висновок про те, що підстави для скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року в такому порядку відсутні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача та його представника стосовно наполягання на своїй заяві про перегляд заочного рішення суду, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 158, 209, 210, 212, 218, 228 - 232 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Комунальне житлово експлуатаційне підприємство № 4 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат залишити без задоволення.

Заочне рішення по вказаній цивільній справі може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя -