Справа № 301/1780/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2016 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М. О., при секретарі Халак Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Довжанської сільської ради Іршавського району, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до виконавчого комітету Довжанської сільської ради Іршавського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_2, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с.Довге, вул. Лесі Українки, №24, Іршавського району, в цілому.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.11.2015 року помер батько позивача ОСОБА_4, який залишив заповіт, згідно якого все своє майно заповідав позивачеві. Позивач спадщину прийняв, однак, не може оформити свідоцтво про право на спадщину та право власності на житловий будинок, який входить до складу спадкового майна, оскільки такий у встановленому законом порядку не зареєстрований та відсутні правовстановлюючі документи на майно. Вказаний будинок побудований спадкодавцем у 1989 році. Згідно посподарської книги села, власником вказаного будинку був ОСОБА_4. Крім того, у свідоцтві про народження позивача його батько вказаний як «Юрій Васильович», а згідно свідоцтва про смерть та заповіту спадкодавець зазначений як «Дьордь Ласлович». Вказані розбіжності в імені та по батькові виникли у звязку із здійсненням перекладу з української та угорську мову. Просив встановити факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, як між сином та батьком, а також визнати за ним право власності на спадкове майно в цілому.

Ухвалою Іршавського райсуду від 13.09.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, залучено ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити та розглянути справу по суті без його участі ( а.с.31,46,47).

Відповідач представник Довжанської сільської ради в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу по суті в його відсутності (а.с.30,38,43,45).

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, подали заяви, в яких позов визнали і просили розглянути справу за їх відсутності ( а.с.32,33,34,35,44).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Позивач просить встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_4, як між сином та батьком. Встановлення факту родинних відносин позивачу необхідно для подальшого оформлення спадщини, отже, існує спір про право.

У свідоцтві про народження серії І-ФМ №459283 від 06.02.1974 року, батьком позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказаний «Роман Юрій Васильович», матірю - ОСОБА_3 (а.с.7). Згідно свідоцтва про одруження, шлюб укладено 19.05.1960 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть серії І-ФМ №202254 від 20.11.2015 року та заповіту спадкодавцем є «Роман Дьордь Ласлович», який все своє майно залишив сину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказані розбіжності в імені та по батькові виникли у звязку із здійсненням перекладу з української на угорську мову, оскільки українське імя «Юрій» є відповідником угорського імені «Дьордь», а українське по батькові «Васильович» - угорського «Ласлович».

Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, як між сином та батьком також підтверджується заповітом від 26.01.2010 року, довідками Довжанської сільради №02-12/502 від 18.08.2016 року та №02-12/964 від 02.12.2015 року ( а.с.6,14,16).

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, що розташований в с.Довге, вул. Лесі Українки, №24, Іршавського району, не зареєстрований (а.с.12,13). Такий був збудований у 1989 році на земельній ділянці, відведеній для забудови. Дана обставина підтверджується технічним паспортом на вказаний житловий будинок (а.с.15,17-20). Згідно висновку про вартість об'єкта оцінки, вартість будинку становить 65849 грн. (а.с.21).

Згідно погосподарської книги села, власником вказаного будинку був ОСОБА_4. Будинок збудований у 1989 році. Дана обставина підтверджується довідкою Довжанської сільради №02-12/501 від 18.08.2016 року (а.с.14).

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (батьки позивача) уклали шлюб 19.05.1960 року. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-УР №299180 від 19.05.1960 року ( а.с.7).

Вказаний шлюб розірвано не було.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Оскільки житловий будинок в с.Довге, вул. Лесі Українки, №24, збудований у 1989 році подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_3 під час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Стаття 28 КпШС України встановлює рівність часток подружжя у спільному майні.

За таких обставин суд вважає, що спадкодавець ОСОБА_4 був власником 1/2 частини будинку в с.Довге, вул. Лесі Українки, №24.

ОСОБА_4 помер 20.11.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №202254 від 20.11.2015 року (а.с.5).

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Довжанської сільради 26.01.2010 року, ОСОБА_4 все своє майно заповів сину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу по даній справі (а.с. 6). Вказаний заповіт не скасований і не змінений (а.с.6 на звороті).

До складу спадщини відповідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Матеріали даної цивільної справи не містять жодних даних, які б давали підстави вважати спірний будинок особистою власністю покійного ОСОБА_4 згідно приписів ст. 24 КпШС України.

Стаття 28 КпШС України встановлює рівність часток подружжя у спільному майні.

Той факт, що відповідачка не зверталася за оформленням права спільної сумісної власності на будинок, не дає підстави вважати майно особистою власністю спадкодавця. оскільки за оформленням права власності не звертався жоден з подружжя. Згідно діючого на день побудови будинку законодавства проведення державної реєстрації права власності на будинок не вимагалося, достатньо було записів у погосподарських книгах села. Довідки з інформацією про власників спірного будинку, що міститься в погосподарських книгах села, надано суду.

Крім того, не оформлення відповідачкою в минулому свідоцтва про право власності на будинок не позбавляє її такого права в майбутньому.

Отже, до складу спадкового майна входить ? частина житлового будинку в с.Довге, вул. Лесі Українки, №24, оскільки ОСОБА_3, як співвласнику будинку, належить ? частина будинку в с.Довге, вул. Лесі Українки, №24, яка не входить до складу спадщини.

Спадкоємець ОСОБА_1 на день відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, тому відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину (а.с.14). Згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Третя особа ОСОБА_3, будучи спадкоємцем, яка має право на обовязкову частку у спадковому майні, у визначений строк відповідно до вимог ст. 1273 ч.1 ЦК України звернулася до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини ( а.с.10).

Спадкова справа за покійним ОСОБА_4 заведена 27.01.2016 року ( а.с.68).

У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований в с.Довге, вул. Лесі Українки, №24, та входить до складу спадкового майна, позивачу було відмовлено, оскільки на вказане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи та житловий будинок не зареєстрований (а.с. 11).

Довжанська сільська рада, на території якої розташований житловий будинок, який не зареєстрований, не заперечує проти визнання права власності на вказаний будинок за позивачем. Згідно поданої заяви ОСОБА_3 не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем ( а.с.35).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на житловий будинок, оскільки такий побудований у 1989 році, коли набуття права власності на нерухоме майно не повязувалося з його державною реєстрацією, тому такий не зареєстрований.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад, а також видача свідоцтв про право власності.

Оскільки згідно погосподарської книги села та відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС України власником ? частини житлового будинку в с.Довге, вул. Лесі Українки, №24, Іршавського району, був ОСОБА_4, спадкоємцем якого за заповітом є позивач, суд вважає позовні вимоги щодо визнання права власності на майно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 328, 1218, 1220, 1233, 1268 ч.3, 1273 ч.1 ЦК України, ч.1 ст. 22 КпШС України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 158 ч.2, 197 ч.2, 208, 209, 212-215, 256 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, який помер 20 листопада 2015 року в с. Довге, Іршавського району, як між сином та батьком.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с.Довге, вул. Лесі Українки, №24, Іршавського району.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських