У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ІваненкоЮ.Г., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Мелітопольська міська рада Запорізької області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником 23/50 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 1993 року, в якому вказано договір вказана загальна площа земельної ділянки - 2 480 кв. м, однак, фактичний розмір земельної ділянки складає 2 567 кв. м.

Власником інших 27/50 частини даного домоволодіння є відповідач ОСОБА_3, якій дана частка належить на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 1978 року.

Попередніми власниками даних частин домоволодіння був узгоджений певний порядок користування загальною площею земельної ділянки.

Так, первинному забудовнику ОСОБА_4 в 1937 році було виділено земельну ділянку площею 1 600 кв. м (колишня адреса: АДРЕСА_2), якою на даний час позивач користується відповідно до належної їй 23/50 частини будинку. Інша частина будинку, яка була збудована братом первинного забудовника ОСОБА_5, в подальшому була передана Міськжитлоуправлінню, як безхазяйна річ.

Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 13 березня 1953 року земельні ділянки, які виділялись під забудову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поділені так, що загальний розмір земельної ділянки зменшено до 2 480 кв. м та ОСОБА_4 (на даний час позивачу) виділено 1 600 кв. м, а решта 880 кв. м Міськжитлоуправлінню (на даний час відповідачу).

Згодом частину домоволодіння Міськжитлоуправління придбала ОСОБА_6

Також, рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 21 жовтня 1971 року затверджено ідеальні частки співвласників домоволодіння по АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_4 - 63/100 частини, ОСОБА_6 - 37/100 частини.

Спільною заявою від 08 жовтня 1971 року між співвласниками на той момент була укладена угода, де був встановлений порядок користування земельною ділянкою площею 2 480 кв. м, залишивши ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1 580 кв. м, а ОСОБА_6 - 900 кв. м.

Посилаючись на те, що незважаючи на те, що частини співвласників домоволодіння неодноразово змінювалися, це не змінювало межі та розмір користування земельними ділянками, а тому позивачу перейшло право користування земельною ділянкою площею 1 580 кв. м, а відповідачу 900 кв. м і саме в таких розмірах земельними ділянками вони тривалий час користуються, як користувались і попередні власники частин житлового будинку, позивач просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року, в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Мелітопольська міська рада Запорізької області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що вирішення питання про визначення порядку користування земельною ділянкою загальною площею 2 567 кв.м. не є можливим без вирішення питання про передачу власникам будинку ще додаткових надлишків земельної ділянки, а тому, керуючись ст. 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела свої позовні вимоги, а позов є передчасним.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій були допущені порушення норм процесуального та матеріального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Мелітопольська міська рада Запорізької області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Ю.Г. Іваненко