Справа №442/2257/16-ц
Провадження №2/442/892/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:головуючого -судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, третіх осіб Дрогобицької міської державної лікарні ветеринарної медицини, Управління Держпродспоживслужбти в м.Дрогобичі про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 23.10.2003року №247 та його скасування, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду до відповідача із позовом, в якому просить поновити строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 23.10.2003 року №247 «Про оформлення права власності на нежитлове приміщення на вул. Трускавецькій,124, м. Дрогобичі».

В обґрунтування позову покликається на те, що він проживає з 1971 року в квартирі одноповерхового будинку, що на вул. Трускавецькій,124/1 в м. Дрогобичі. Дана квартира була надана йому як службове приміщення, оскільки працював службовцем в хіміко радіометричній лабораторії Головного управління юстиції з питань надзвичайних ситуацій Львівської обласної державної адміністрації. Будинок, в якому знаходиться квартира, є одноповерховою будівлею садибного типу, що поділена на дві частини з окремими входами. Одна частина будинку слугує приміщенням Дрогобицької міської лікарні державної ветеринарної медицини, а друга частина будинку являється жилим приміщенням, в якому він проживає.

Правомірність його проживання в службовій квартирі підтверджується рішенням Народного суду м. Дрогобича від 14.12.1982 року у справі №2-547/1982 року, відповідно до якого в позові Дрогобицької міської ветеринарної станції до нього про виселення з кімнати в будинку №124, по вул. Васильєва в м. Дрогобичі відмовлено за недоведеністю позовних вимог. Таким рішенням встановлено, що згідно домової книги він прописаний в спірній кімнаті, а згідно квитанційної книжки сплачує квартплату, таким чином відповідач не самовільно поселився в спірну кімнату та виселення може мати місце лише з наданням іншого приміщення.

Факт його місця проживання за вказаною адресою підтверджується його паспортними даними та оплатою комунальних послуг.

23.10.2003 року виконавчий комітет Дрогобицької міської ради прийняв рішення №247 «Про оформлення права власності на нежитлове приміщення на вул. Трускавецькій,124, в м. Дрогобичі». На підставі прийнятого рішення відповідача оформлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.11.2003 року, відповідно до якого весь будинок (1/1 частка) належить на праві власності державі, в особі державного департаменту ветеринарної медицини на праві повного господарського відання за Дрогобицькою міською лікарнею державної ветеринарної медицини, і позначено як нежитлове приміщення.

Вважає, що в результаті прийняття рішення щодо оформлення права власності є за державним департаментом ветеринарної медицини на будинок, що знаходиться на вул. Трускавецькій,124, в м. Дрогобичі, в якому він проживає, відповідач позбавив його житла, оскільки весь будинок, включаючи житлові приміщення в ньому, з житлового перетворився в нежитловий.

Про оскаржуване рішення він дізнався від КП « ДКМБТІ та ЕО» в січні 2015 року, що підтверджується листом начальника цього підприємства від 28.05.2015 року №135 за наслідками розгляду адвокатського запиту.

Позивач та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення, які по суті, змісту відповідають, викладеному у позовній заяві та письмових доповненнях до позовної заяви. Додали, що рішення є незаконним, оскільки прийнято з порушенням п. 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року. Просили позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 позову не визнала з підстав, викладених у письмовому заперечені на позов. Пояснивши, що оскаржуване рішення прийнято у межах повноважень та з дотриманням закону.

Представники третіх осіб позов заперечили з підстав, викладених у письмовому заперечені на позов, зазначили, що жодних доказів про надання позивачу жилого приміщення як службової квартири немає. На балансі Дрогобицької міської державної лікарні ветеринарної медицини ніколи не перебувало спірне нерухоме майно у вигляді житлового приміщення або окремої квартири. Рішення виконавчого комітету і спеціального ордеру для вселення у службове приміщення позивачу не надавалось. Просили у позові відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконавчий комітет Дрогобицької міської ради від 23.10.2003 року №247, керуючись п. 10 ч. 6 ст. 30 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» та тимчасовим положенням «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» вирішено оформити право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 62 кв.м., що розташоване на вул. Трускавецькій, 124, в м. Дрогобичі, за державою в особі державного департаменту ветеринарної медицини на праві повного господарського відання за Дрогобицькою міською лікарнею державної ветеринарної медицини (а.с.8).

Як наслідок, виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради 18.11.2003 року на вказану квартиру - державі в особі Державного департаменту ветеринарної медицини на праві повного господарського відання за Дрогобицькою міською лікарнею державної ветеринарної медицини, видано свідоцтво про право власності з формою власності загальнодержавна, частка 1/1 (а.с.9).

Так, відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) АБ №701518 Дрогобицька міська державна лікарня ветеринарної медицини є державною організацією (а.с.45)

Разом з тим, слід зазначити, що дійсно рішенням народного суду м. Дрогобича Львівської області від 14.12.1982 року, справа №2-547-1982 р. в позові Дрогобицької міської ветеринарно-санітарної станції до ОСОБА_5 про виселення з кімнати в будинку №124 по вул. Васильева в м. Дрогобичі відмовлено за недоведеністю. Таким рішенням встановлено, що відповідач є прописаним в спірній квартирі, а з квитанційної книжки вбачається, що останній сплачує квартплату, таким чином відповідач самовільно не поселився та виселення може мати місце лише з наданням іншого жилого приміщення (а.с.7).

Поряд з тим, з відповіді КП « БУ-4» від 23.02.2000 року №49 адресованій начальнику міського підприємства ветеринарної медицини вбачається, що спірна квартира не знаходиться на балансі КП « БУ-4», а на балансі ветеринарної медицини, тому вони своїм листом попередили ОСОБА_2 про необхідність оплати саме підприємству ветеринарної медицини (а.с.47).

Відповідно до акту прийому передачі від 26.01.2015 року, затвердженого головою Держветфітослужби України ОСОБА_6 на балансі Управління Держпродсроживслужби в м. Дрогобичі як правонаступника Управління ветеринарної медицини в м. Дрогобичі рахуються основні засоби : нежитлове приміщення, загальною площею 62 кв.м., що в м. Дрогобич, вул. Трускавецька, 124, і обліковується на рахунку державної установи за №103 (а.с.32).

Суд приймає до уваги, що про оскаржуване рішення позивач дізнався в січні 2015 року, коли КП « Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» надало копію правовстановлюючих документів на будинок, в якому він проживає ( а.с. 10 - відповідь від 28.05.2015 року №135 адвокату ОСОБА_3).

Закон України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» регулює відносини, пов'язані з передачею об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об'єктів права комунальної власності у державну власність. Дія цього Закону поширюється на об'єкти права державної та комунальної власності, у тому числі передані в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду. Передача у державну або комунальну власність об'єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад.

Передача об'єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо об'єктів, визначених у абзацах другому, третьому, п'ятому частини першої статті 2 цього Закону. Передача об'єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за наявності згоди районних або обласних рад, якщо інше не передбачено законом.

Передача об'єктів з комунальної у державну власність здійснюється за рішенням сільських, селищних, міських, районних у містах рад - щодо об'єктів права комунальної власності відповідних територіальних громад; районних, обласних рад - щодо об'єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні районних, обласних рад. Передача об'єктів з комунальної у державну власність здійснюється за наявності згоди на передачу Кабінету Міністрів України - щодо об'єктів, визначених в абзацах другому, третьому та п'ятому частини першої статті 2 цього Закону, або органів, уповноважених управляти державним майном, щодо окремого індивідуально визначеного майна підприємств (крім нерухомого майна).

Передача об'єктів здійснюється комісією з питань передачі об'єктів у відповідному складі. Передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою та членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Окрім цього, не заслуговує на увагу твердження позивача про те, що його позбавлено службової квартири.

Адже відповідно до ст.118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ОСОБА_3 народних депутатів.

Аналогічне положення щодо визначення органу, який уповноважений приймати рішення про включення жилого приміщення до числа службових, міститься і у п.3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою ОСОБА_3 Міністрів УРСР № 37 від 04.02.1988 р. (надалі - Положення).

Пунктом 16 Положення передбачено, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_3 народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

Згідно з п.6 Положення, виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті ОСОБА_3 народних депутатів.

Відповідно до п.21 Положення, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ОСОБА_3 народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер (додаток N 2), який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

Відповідно до ст.46 Конституційного Договору між Верховною ОСОБА_3 України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України № 1к/95-ВР від 08.06.1995 р., органами державної виконавчої влади в областях, містах Києві та Севастополі (як містах загальнодержавного значення) і районах (крім районів у містах, за винятком міст Києва та Севастополя) є відповідно обласні, Київська та Севастопольська міські, районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, які очолюють голови цих адміністрацій. У здійсненні своїх повноважень органи місцевої державної влади підпорядковані вищим органам державної виконавчої влади. Правовий статус та обсяг повноважень обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій визначається цим Законом та Положенням, яке затверджується Президентом України. Президент України може делегувати державній адміністрації повноваження щодо управління розташованим на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці майном, що перебуває в загальнодержавній власності.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України та Законами України, актами Кабінету Міністрів України у відповідності до п. 15 ст. 26, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 316 -317, ст. 319, ст. 327 Цивільного кодексу України, ст.2. ст. 4 Закону України «Про власність» , якими надано право міській раді, як органу місцевого самоврядування, здійснення правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної, державної власності. Поряд з цим, судом не здобуто доказів щодо належності позивачу спірного приміщення як службового. Від так, у позові слід відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст. ст. 10-11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Нагірна О.Б.

Повний текст виготовлено та підписано 16.11.2016 року