н/п 2/490/1933/2016 Справа № 490/3803/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
07 вересня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Кваша С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,
В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житловою кімнатою № 33 у гуртожитку по вул. Севастопольській, 47-А у м. Миколаєві шляхом виселення з неї ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Представник позивача, згідно наданої заяви, просив розглядати справу без його участі, позов підтримав, на заочний розгляд справи згоден. Відомості про поважність причин неявки в судове засідання відповідача матеріали справи не містять.
Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів.
Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
З 02 жовтня 2008 року позивач ОСОБА_1І, зареєстрований у кімнаті № 33 гуртожитку, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Севастопольська, 47-А, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва та перебуває на балансі КП СКП "Гуртожиток". Право користування зазначеним житловим приміщенням позивач набув відповідно до ордеру на житлове приміщення в гуртожитку № 38 серія 001786 виданого виконкомом Миколаївської міської ради 03 лютого 2010 року.
Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у цивільній справі № 490/2922/14-ц за позовом Виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням від 19 червня 2014 року вимоги позивача задоволено - ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою № 33 у гуртожитку, розташованому за адресою: м. Миколаїв, вул. Севастопольська, 47-А та 14 січня 2015 року знято з реєстраційного обліку за цією адресою.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2015 року вищезазначене заочне рішення скасовано.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/2922/14-ц від 10 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог Виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням було відмовлено.

Згідно відповіді Управління ДМС України в Миколаївській області Центрального районного відділу м. Миколаєва вих. № 2/1-П-3 від 24 березня 2016 року, позивачу 18 березня 2016 року відновлено реєстрацію місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, кім. 33, при цьому к відповідних обліках датою первинної реєстрації ОСОБА_1 за вказаною адресою відновлено дату 02 жовтня 2008 року.

Як встановлено судом під час розгляду цивільної справи № 490/2922/14-ц, ОСОБА_1 з 21 грудня 2010 року працює в ПАТ "Миколаївобленерго" та виконання його обов'язків пов'язане з постійними відрядженнями.

З обставин справи вбачається, що відповідач вселився у спірну кімнату № 33, належну на праві користування позивачу, у 2014 році, що підтверджується актом КП СКП "Гуртожиток" № 476 від 15 липня 2015 року.

Отже, з вересня 2014 року по лютий 2016 року, тобто на протязі часу, коли цивільна справа про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою № 33 у гуртожитку по вул. Севастопольській, 47-А в м. Миколаєві, підлягала перегляду судом в загальному порядку, майном, належним на праві користування позивачу, користувався відповідач.

25 березня 2016 року позивач звернувся до Центрального відділу ГУНП в Миколаївській області із заявою щодо вжиття заходів з приводу незаконного мешкання відповідача у спірній кімнаті. В ході проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_2 вселився в кімнату, належну позивачеві, без законних на те підстав.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 84 від 27 квітня 2015 року, вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена у додатку до цього Положення, виданого відповідно до статі 129 ЖК УРСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

Відповідач в судове засідання не з'явився та доказів законності свого проживання в спірній кімнаті суду не надав.

За такого, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно ст. 128 ЖК УРСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 224, 225 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житловою кімнатою № 33 у гуртожитку по вул. Севастопольській, 47-А у м. Миколаєві шляхом виселення з житлової кімнати № 33 у гуртожитку по вул. Севастопольській, 47-А у м. Миколаєві Зізди ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Центрального районного суду м. Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційну скаргу на рішення може бути подано позивачем до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва ОСОБА_4