печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Горбатюк І.А., Романова О.О., Козачук К.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

17.12.2014 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом до відповідача ОСОБА_2, просить стягнути з відповідача грошові кошти усього у розмірі 157 876,52 грн. як заборгованість за договором позики на підставі ст.625, ст.ст.1048-1050 ЦПК України. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30.03.2012 позивач надав відповідачу в позику грошові кошти у розмірі 11 000,00 доларів США, про що відповідач склав та надав позивачу розписку, зобов'язавшись повернути позику у строк до 31.12.2012. В подальшому відповідач повернув позивачу частину позики у розмірі 2 041, 78 доларів США. Разом з тим, суму позики у розмірі 7 958,22 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 16.12.2014 становить 125 421, 55 грн. відповідач не повернув. Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язань на її вимогу, просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 125 421, 55 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 25 084, 31 грн. та 3%річних у розмірі 7 370,66 грн., усього у розмірі 157 876,52 грн./а.с.2-6/

Протягом розгляду справи позивач збільшила розмір позовних вимог, подавши відповідну заяву, згідно якої просила стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики у розмірі 167 202, 20 грн., 3% річних за період з 01.01.2013 по 30.06.2015 у розмірі 13 171, 58 грн. нараховані проценти за користування коштами за період з 01.01.2013 по 30.06.2015 у розмірі 51 448,02грн. /а.с.66-72/

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на викладені в позові обставини, просив позов задовольнити. При цьому, позивач, яка брала участь у судовому засіданні 23.03.2015, також підтримала позов, разом з тим пояснила, що кошти у розмірі 11 000,00 доларів США, щодо яких складено розписку, відповідачу ОСОБА_2 позивач не передавала.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, посилаючись на те, що фактично відповідачем не були отримані грошові кошти у розмірі 11 000, 00 доларів США та вказана у позовній заяві розписка була складена відповідачем як гарантія щодо зобов'язання відремонтувати автомобіль позивача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи та показань свідка, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.58, ст. 59 ЦПК України докази мають бути належними та допустимими.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч.2 вказаної статті ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позивачем у справі в судовому засіданні визнано, що грошові кошти у розмірі 11 000,00 доларів США, щодо яких складено розписку, відповідачу ОСОБА_2 позивач не передавала, на що посилався в своїх запереченнях представник відповідача у справі. /а.с.40-43/

Таким чином, оскільки позивачем під час судового розгляду, визнано ту обставину, що грошові кошти у розмірі 11 000,00 доларів США, щодо яких складено розписку, відповідачу ОСОБА_2 у власність позивач не передавала, на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України, дана обставина доказуванню не підлягає, а тому суд не приймає до уваги розписку відповідача від 31.03.2012 як доказ передачі грошових коштів та укладення між сторонами договору позики від 31.03.2012. /а.с.9/

При цьому, суд не приймає відмови представника позивача від визнання позивачем зазначеної обставини, оскільки передбачених ч.1 ст.178 ЦПК України підстав для прийняття відмови від визнання обставин судом не встановлено. При цьому, наполягання позивача та її представника на наявності у відповідача перед позивачем грошової заборгованості, не вказує на помилку позивача щодо обставин передачі грошових коштів відповідачу. Доводи представників про вплив на позивача в судовому засіданні з боку представників відповідача об'єктивно нічим не підтверджуються і спростовуються даними технічного запису судового засідання 23.03.2015.

За вказаних обставин, оскільки грошові кошти у сумі 11 000, 00 доларів США позивачем у власність відповідачу 30.03.2012 передані не були, суд, на підставі ст.1046 ЦПК України, приходить до висновку, що договору позики між сторонами 30.03.2012 укладено не було, а тому вважає відсутніми підстави стверджувати про виникнення грошового зобов'язання у відповідача перед позивачем на підставі договору позики і відповідно відсутніми підстави для застосування до правовідносин сторін положень параграфу 1 Глави 71 ст.ст.1046-1053 ЦК України щодо договору позики.

На наявність інших обставин та підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі заявлених вимог, позивач та її представник не посилались.

Таким чином, виходячи з підстав та предмету заявлених вимог про стягнення боргу за договором позики, суд вважає, що відсутніми підстави для стягнення з відповідача заявлених позивачем сум грошових коштів.

Відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1046-1047 ЦК України, ст.ст.6, 10-11, 12, ст.ст.57-61, 79, 88, ст.169, ст.208, ч.1-3 ст.209, ст.ст.212-215, ст.218, 223, ст.ст.292, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Печерський

районний суду м.Києва К.О. Москаленко