АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1953/16 Справа № 207/4748/15 Головуючий у 1 й інстанції - Литвинчук В.П. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Баглійський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, Дніпродзержинський центр надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкований Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про визнання права власності на автомобіль, зняття арешту з автомобіля, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 09 листопада 2010 року він у ОСОБА_4, який діяв від імені та в інтересах відповідача, за 5.000 гривень придбав автомобіль НОМЕР_1. Нотаріально договір купівлі-продажу ними посвідчений не був у зв'язку з високою оплатою за його посвідчення. Згідно довіреності, виданої ОСОБА_4, він зі своєю дочкою ОСОБА_5 набули право на користування та розпорядження вказаним автомобілем: кожний з них має право діяти самостійно та незалежно один від одного і вчиняти дії від імені відповідача. Відповідачем була надана розписка про отримання від ОСОБА_4 5 000 гривень за продаж автомобіля. Йому ОСОБА_4 передав ключі від автомобіля та свідоцтво про його реєстрацію. Фактично ними був укладений договір купівлі-продажу. У листопаді 2014 року він звернувся до МРЕВ ДАІ з метою переоформлення автомобіля на своє ім'я. У переоформленні йому відмовили та повідомили, що 04 квітня 2014 року державною виконавчою службою на автомобіль накладено арешт із забороною відчуження і автомобіль оголошено у розшук. Відповідач йому пояснив, що має борги і на все його майно накладено арешт. Вони звернулись до нотаріальної контори стосовно посвідчення договору купівлі-продажу. У посвідченні договору купівлі-продажу їм було відмовлено у зв'язку з накладеним на автомобіль арештом. Він на протязі п'яти років володіє та користується автомобілем і вважає себе його власником. Автомобіль він придбав на законних підставах. Просить позов задовольнити та визнати за ним право власності на спірний автомобіль.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, зняття арешту з автомобіля - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обґрунтування відмови в задоволення позову, з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Погоджуючись з висновком суду про необхідність відмови у задоволені заявлених позовних вимог, судова колегія не може погодитись з зазначеною судом першої інстанції підставою відмови.

Судом встановлено, що 01 листопада 2010 року відповідач довіреністю уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатись від його імені належним йому автомобілем НОМЕР_1.

У свою чергу ОСОБА_4 довіреністю від 09 листопада 2010 року уповноважив ОСОБА_2, позивача, та ОСОБА_5, його дочку, кожний з яких має право діяти самостійно та незалежно один від одного, вчиняти дії від імені відповідача - розпоряджатися автомобілем. Довіреність була видана строком на п'ять років.

На теперішній час власником спірного автомобіля НОМЕР_1, на який позивач просить визнати за ним право власності та зняти арешт, є ОСОБА_3, відповідач по справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з положень ст. 657 ЦК України згідно якої «Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку(квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі», тобто договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, що сторонами виконано не було.

Проте колегія суддів вважає, що вказана вище норма матеріального права до правовідносин, що виникли між сторонами, судом першої інстанції застосована помилково, у зв'язку з чим слід змінити підстави відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Загальний порядок укладання договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою КМУ від 11 листопада 2009 року №1200.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства- виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3, а отже відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, про визнання права власності на автомобіль на підставі статті 392 ЦК України.

Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб, особою, яка цю довіреність отримала, що узгоджується з Правовою Позицією ВСУ по справі №6-688цс15.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року - змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно з даним рішенням.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова