Справа № 194/241/16-ц
Провадження№2-о/194/20/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пономаренко І.П.

за участю: секретаря судового засідання Сафонової А.Г.

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, про встановлення факту смерті, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що її рідний брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Кіровськ Луганської області, помер 11 лютого 2016 року в ОСОБА_3 міській багатопрофільній лікарні Луганської області від хронічного обструктивного захворювання легенів. Після смерті брата відкрилася спадщина на майно, яке знаходиться в м. Кіровськ Луганської області. Вона є спадкоємцем другої черги за законом. Прийняття спадщини ускладнюється тим, що свідоцтво про смерть неможливо отримати на тимчасово окупованій території м. Кіровськ Луганської області, а єдиним документом, що підтверджує смерть її брата є лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 міської центральної багатопрофільної лікарні Луганської області ЛНР. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть відносно ОСОБА_2 У звязку з чим просить встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Кіровськ Луганської області та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та помер 11 лютого 2016 року від хронічного обструктивного захворювання легенів в м. Кіровськ Луганської області.

Заявник в судовому засіданні свою заяву підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на те, що вона їздила на похорони брата в м. Кіровськ Луганської області. У померлого брата залишилася дружина та неповнолітня дитина віком 14 років. Будь-яких клопотань або інших доказів, окрім тих, які надані до заяви, у неї не має.

Представник заінтересованої особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції в Дніпропетровській області надала суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності та рішення по справі просила прийняти на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що вимоги заявника не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Враховуючи вказані вище положення ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», лікарське свідоцтво про смерть, видане медичним закладом, який згідно вказаного свідоцтва створений та діє в складі Міністерства охорони здоров'я Луганської народної республіки, тобто в складі органу, що створений не у передбаченому законодавством України порядку, є недійсним та не може створювати правових наслідків.

Частиною 1 ст. 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

В судовому засіданні встановлено, що на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником надано суду лікарське свідоцтво про смерть № 7, видане ОСОБА_3 міською центральною багатопрофільною лікарнею Міністерства охорони здоров'я Луганської народної республіки.

Як вбачається з листа Відділу державної РАЦС Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області № 15-05/06-114 від 17 лютого 2016 року, заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 з підстав того, що у органів РАЦС відсутні підстави видавати вказане свідоцтво на підставі документів, виданих органами Луганської народної республіки.

Як встановлено судом, заявник не заявляла будь-яких клопотань щодо долучення до матеріалів справи інших доказів, окрім тих, які надані до заяви, а також в судовому засіданні підтвердила, що жодних інших доказів, крім вказаних вище, у неї не має.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави оцінювати вказане лікарське свідоцтво про смерть в якості документу, який не має юридичної сили, не може створювати правові наслідки та бути доказом в даній цивільній справі.

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт смерті ОСОБА_2, суду не надано.

За таких обставин підстави для задоволення заяви відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 257-1 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, про встановлення факту смерті, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий суддя І.П. Пономаренко