Провадження № 2/127/6265/16
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

30 вересня 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просив постановити рішення про розподіл у рівній частці між позивачем та відповідачем спільного майна подружжя, яке наведене у мотивувальній частині позовної заяви, яке знаходиться в будинку №7 по вул. Володарського, м. Вінниця, в квартирі по вул. Соборній, 38/9 в м. Вінниці, в квартирі в м. Києві за адресою: вул. Олеся Гончара, 24/6 та виділити позивачу у власність майна на суму 391150,00 грн.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху, з огляду на таке.

Статтею 119 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту позовних заяв, зокрема відповідно до п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

З наведених вище норм слідує висновок, що позовна заява має містити позовні вимоги, які формулюються позивачем в прохальній частині позовної заяви.

Однак, в порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, позовна заява, що надійшла до суду, не містить чітких позовних вимог, а відтак суд позбавлений можливості встановити їх зміст. Так, з прохальної частини позовної заяви не вбачається яке саме конкретне майно слід поділити між сторонами та яке саме конкретне майно позивач просить виділити йому у власність.

При цьому, слід зазначити, що чинним ЦПК України не передбачено можливості у прохальній частині позовної заяви зазначати про те, що коло майна, що є предметом позовних вимог, наведено в мотивувальній частині позовної заяви, оскільки право позивача на самостійне визначення позовних вимог кореспондується з його обовязком чітко вказати такі вимоги в прохальній частині позовної заяви.

Крім того, зазначаючи в позовній заяві про придбання під час шлюбу майна позивачем не зазначено доказів та відповідно позовна заява не містить посилань на докази, які підтверджували ці обставини.

Отже, позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки не містить зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

В позовній заяві позивачем заявлено вимоги про поділ майна предметів домашнього вжитку, та виділення йому у власність частини цього майна, тобто заявлено вимогу майнового характеру про поділ та виділ рухомого майна.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Позивачем в позовній заяві зазначено ціну позову 391150 грн., яка складається з половини вартості всього належного сторонам майна.

Однак, з позовної заяви не вбачається чим підтверджується зазначена позивачем вартість майна та з чого позивач виходив зазначаючи таку вартість.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено судам, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» N2658-III звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених

процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. (ч. 2 Закону N2658-III).

Механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення державного мита та інших обовязкових платежів визначений постановою Кабінету Міністрів України "Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358.

У відповідності до п.п. 1 п. 1 вказаної вище постанови оціночною вартістю для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства (далі - оподаткування), є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав.

Також, згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про проведення оцінки майна для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358, оцінка обєкта для цілей оподаткування здійснюється субєктами оціночної діяльності, які відповідають вимогам, установленим Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у складі яких працює хоча б один оцінювач, який отримав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» хоча б за однією із спеціалізації у межах напряму 1 Оцінка обєктів у матеріальній формі і напряму 2 Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на обєкти інтелектуальної власності.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України звіт про оцінку майна є чинним протягом шести місяців.

Отже, для усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно:

- чітко сформувати позовні вимоги у прохальній частині позовної заяви;

- зазначити докази, які підтверджують викладені у позовній заяві обставини;

- визначити ціну позову відповідно до звіту про оцінку майна, який відповідатиме вимогам ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність».

При цьому, за наслідками визначення ціни позову судовий збір має бути сплачений в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Виходячи з наведеного вище, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності, підлягає залишенню без руху, з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 119, 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності, залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 5 (пяти) днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: