Справа № 136/1042/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"21" вересня 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала таким.

У 1976 році вона, ОСОБА_1, отримала від Турбівського машинобудівного заводу квартиру АДРЕСА_1. Після заселення та реєстрації вона й по даний час постійно проживає у даній квартирі.

29 квітня 1986 року, після реєстрації шлюбу із відповідачем ОСОБА_2, місце проживання останнього також було зареєстровано у спірній квартирі. За наслідками проведеної приватизації державного житлового фонду, у 1995 році було видано на дану квартиру свідоцтво про право власності, у якому власниками було зазначено їх обох без визначення часток. В 1996 році відповідач переїхав жити до своєї матір, у зв'язку із її хворобою та потребою останньої у сторонньому догляді. З 1999 року вони як подружжя між собою фактично припинили шлюбні відносини, а тому з того часу вона самостійно несе обов'язки по утриманню цілої квартири, а саме: проводить ремонти, сплачує комунальні послуги, переобладнала опалення на індивідуальне, підвела газ, тощо.

22 жовтня 2004 року Липовецьким відділом ДРАЦС шлюб між нею та відповідачем було припинено, з того часу вони не підтримують жодних стосунків. Ураховуючи те, що більше 17 років вона відкрито, добросовісно, безперервно, користується належною відповідачеві часткою в об'єкті нерухомості, а за цей час відповідач втратив бодай будь - який інтерес до майна, позивач просить визнати за нею право власності на всю квартиру АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи здійснювати за її відсутності. Також клопотала про допит свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідач в судове засідання не з'явився. Виклик відповідача судом здійснювався через оголошення у газеті «Вінничина» від 12.08.2016 року за №63 (23105).

За правилами ч.9 ст.74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Ураховуючи те, що позивач скористалась наданим їй ч.2 ст.158 ЦПК України правом заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутності, а неявку відповідача суд визнає неповажною, відтак не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні, на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право власності на житло, яке видане Турбівським машинобудівним заводом 01 лютого 1995 року згідно розпорядження від 01 лютого 1995 №18, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано 25.05.1995 року органами державної реєстрації КП «ВОО БТІ» згідно діючого на момент реєстрації законодавства (а.с.6, 11-12).

Згідно рішення Турбівської селищної ради за № 104 від 18 квітня 2016 року, АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1 ( а. с. 7).

Як убачається із Акту від 29.06.2016 року обстеження матеріально-побутових умов життя ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, при перевірці було встановлено, що вона проживає за даною адресою з 1976 року по даний час. З 1986 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_2, який з 02.07.1986 року був зареєстрований за даною адресою та проживав там. В 1999 році їх шлюб фактично розпався та ОСОБА_5 переїхав проживати до своєї матері за адресою: АДРЕСА_2, де її доглядав. Того ж року ОСОБА_2 знявся з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1. По догляду за житлом ОСОБА_1 не допомагав, комунальні платежі не сплачував не брав участі в ремонті, переобладнанні опалення. В 2004 році шлюб між сторонами було розірвано (а. с. 8).

Довідки Турбівської селищної ради від 30.06.2016 року за № 1682 та за № 1686 свідчать про те, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1, що розташована в смт. Турбів з 1976 року по даний час безперервно. З 1999 року самостійно утримує квартиру, робить поточні ремонти, переобладнала систему опалення з централізованого на індивідуальне опалення природним газом. Її колишній чоловік - ОСОБА_2, який був в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 1986 року по 2004 рік був зареєстрований в одній квартирі з ОСОБА_1 та в 1999 році знявся з реєстрації за даною адресою, не проживав там, не цікавився станом квартири, не брав участі в ремонті, не сплачував платежі та з того часу в квартирі не з'являвся (а. с. 9,10).

Відповідно до доданих до матеріалів справи Договорів на користування електричною енергією, про надання послуг з газопостачання на водопостачання та водовідведення, розрахункова книжка по сплаті за квартиру комунальні та інші послуги, а також електроенергію (а.с.13-16), споживачем даних послуг була ОСОБА_6.

Згідно записів вчинених у Домовій книзі (а.с. 5), у ній зареєстрована позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 знявся з реєстрації за даною адресою 25.06.1999 року (а.с. 5).

В порядку ст.180 ЦПК України судом було допитано свідків.

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що позивач у справі приходиться їй колегою по роботі, а тому їй достовірно відомо, що ще у середині 90-х років вона перестала проживати із ОСОБА_2 як подружжя, оскільки той переїхав до своєї матері, так як вона постійно хворіла та потребувала догляду. У 2004 році вони офіційно розірвали шлюб, але ще за декілька років до цього ОСОБА_2 вже не навідувався до житлової квартири, де проживала позивач, жодних зобов'язань не ніс, не цікавився її станом. На даний час де він знаходиться нікому невідомо, будь - якого інтересу до частки у нерухомості він не виявляв понад 10 років. У той же час, позивач повністю утримувала цілу квартиру сама, робила ремонти, сплачувала комунальні платежі, тощо.

Аналогічні покази дала свідок ОСОБА_4, яка приходиться сусідкою позивачеві. Крім цього, додатково пояснила, що на даний час позивач має похилий вік, а тому вона по сусідські надає їй допомогу в усьому постійно, відповідача не бачила понад 10 років, будь - якого інтересу за цей час до частки у нерухомості він не проявляв.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Частина 1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка ратифікована Україною, передбачає право на ефективне, мирне володіння майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частинами 1 та 4 ст. 344 ЦК України, передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

З аналізу даної норми слідує, що для набуття права власності на майно за набувальною давністю необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного, а саме: експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані, тощо. Володіння майном повинно бути безперервним, протягом встановлених законом строків.

Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами свідчать про пасивну поведінку власника щодо свого майна, яке перебуває в позивача, відсутність претензій чи вимог до нього про його повернення, а той факт, що власник довгий час обходився без нього, не виявляв зацікавленості до нього, - свідчить як втрата інтересу та відмова від права власності.

У той же час матеріалами справи доведено, що позивач є добросовісним володільцем чужого майна, а саме частки квартири за АДРЕСА_1, яка є об'єктом їх спільної із відповідачем сумісної власності, в якій частки співвласників є рівними, тобто по ? кожному. Такі обставини не дають найменшого сумніву стосовно правомірності набуття позивачем цього майна, а інше не випливає із закону та не встановлено рішенням суду. Таке володіння є відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які мали можливість спостерігати за цим понад 10 років, отож таке володіння є безперервним, відтак є усі правові підстави для визнання за позивачем права власності на частку належної відповідачеві квартири за набувальною давністю.

Крім цього, з урахуванням належної позивачеві частки в об'єкті права спільної сумісної власності (1/2 частка) та з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за доцільне позов задовольнити у повному обсязі та визнати право власності за позивачем на цілу квартиру.

Питання судових витрат у вигляді судового збору суд вирішує за правилами ст.88 ЦПК України, а тому присуджує усі понесені позивачем витрати, які підтверджені документально з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.328, 344 ЦК України, ч. 1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. ст.10, 11, 58-60, 74, 88, 158, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру за АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 551 ( п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко