Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., за участю позивача, представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду від 26 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду від 26 липня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки „Мазда 6, 2014 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1, та його технічне обслуговування в сумі 205527,15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 2055,27 грн. сплачений судовий збір.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1819/2016 Головуючий у 1 інстанції : Бердій М.А. Доповідач : Григоренко М.П.

Зазначає, що майно, на частку якого претендує позивач, не належить сторонам, як спільна сумісна власність. Автомобіль марки „Мазда-6 з 30.12.2015 року перебуває у власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу №5641/2613/758 і зареєстрований на праві власності за вказаним громадянином в органах ДАІ на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 740655.

Позивач знала про відчуження автомобіля і ніяких заперечень з її боку не було. Вказаний договір позивачем в судовому порядку не оскаржений.

Вказує, що судом порушено ст. 71 СК України, яка передбачає способи та порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а також не прийнято до уваги керівні положення Постанови Пленуму Верховного Суду України 21.12.2007 №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя.

Суд, неправомірно відхиливши клопотання сторони відповідача про дослідження в справі документів, які підтверджують джерело набуття відповідачем коштів для купівлі автомобіля та прийнявши до уваги нічим не підтверджені голослівні пояснення сторони позивача, допустив односторонність при ухваленні судового рішення, не дослідив істотний факт - чи куплявся автомобіль дійсно за спільні кошти подружжя, якщо сімя на день купівлі автомобіля проіснувала біля одного року.

Зазначає, що кошти за які купувався автомобіль ОСОБА_3 складалися з : - позичених 307000 грн. у громадянки ОСОБА_7, які їй були повернуті у лютому 2016 року; - позичених 90000 грн. у гр-на ОСОБА_8, якому борг ще не повернутий.

Вказані кошти позичалися відповідачем в особисту власність для набуття автомобіля і до сімейного бюджету не вносилися. Позивачка ніякого відношення до позики відповідача не мала, ніякої участі по розрахунку по боргам не приймала..

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, яку просив задовольнити.

Позивач та її представник просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 у повному обсязі, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 60, 70, 71 СК України, ст. ст. 364, 372 ЦК України та виходив із того, що оскільки автомобіль марки „Мазда 6, 2014 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1, було придбано сторонами під час шлюбу, а тому вказане майно підлягає поділу, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача половини його вартості, а також половини грошової суми, яка була витрачена на технічне обслуговування вказаного автомобіля.

Проте, на розсуд колегії суддів, рішення Рівненського міського суду від 26 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення 1/2 частини грошових коштів, в сумі 3240 грн. 43 коп., витрачених на технічне обслуговування і ремонт автомобіля НОМЕР_2, підлягає скасуванню, у звязку із неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки витрати на проведення технічного обслуговування не можна розглядати як набуття майна, а є лише витрати по його утриманню, а тому не підлягають поділу в порядку ст. 71 СК України та ст. 372 ЦК України.

В решті оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і доводи апеляційної скарги не спростовують правильності цього судового рішення.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень відповідача та наданих ним документів на їх підтвердження про те, що спірний автомобіль не був спільною сумісною власністю подружжя, а був придбаний ним за запозичені грошові кошти у громадянки ОСОБА_7 для особистого користування, оскільки позивач заперечила факт укладення із останньою будь-яких договорів позики, наполягаючи на тому, що автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя, яке фактично існувало із літа 2009 року, а ОСОБА_3 не надав будь-яких достатніх переконливих доказів того, що письмова розписка про запозичення грошових доказів у ОСОБА_7 була складена саме у листопаді 2014 року, а не набагато пізніше, коли позивач звернулась із своїм позовом, з тим щоб уникнути поділу спільного майна.

Крім того, в ході апеляційного розгляду позивач заявила, що відповідач має особисті стосунки із ОСОБА_7, як із жінкою, а тому остання може бути в зговорі із ОСОБА_3

Сторона відповідача в суді апеляційної інстанції не заперечила факт наявності особистих стосунків між ОСОБА_7 та ОСОБА_3

В той же час, представник відповідача не спромігся дати будь-які логічні пояснення з приводу того, в звязку із чим ОСОБА_3 придбавав автомобіль у власність за позику, яку він мав вже повернути за рік, при тому, що у нього були відсутні будь-які власні грошові кошти для цього та будь-який достатній дохід для погашення цієї позики, не інакше як за рахунок продажу цього автомобіля.

Також не відповідає звичаям ділового обороту і те, що ОСОБА_7 запозичила відповідачу таку значну грошову суму без будь-яких процентів, при тому, що в листопаді 2014 року вже відбувалось різке знецінення національної валюті України і дана позика явно не відповідала інтересам ОСОБА_7, як позикодавця.

Відповідно до статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Так як спірний автомобіль було придбано за час шлюбу, тому, на переконання колегії суддів, відповідач мав отримати попередню згоду своєї дружини на відчуження цього автомобіля, а оскільки ним цього зроблено не було і договір купівлі-продажу є чинним, тому ОСОБА_3 має сплатити позивачу половину вартості цього автомобіля, за яку він був придбаний в автосалоні і перепроданий через незначний проміжок часу по явно заниженій ціні, як для автомобіля, який перебуває в експлуатації лише біля року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 26 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення 1/2 частини грошових коштів, в сумі 3240 грн. 43 коп., витрачених на технічне обслуговування і ремонт автомобіля НОМЕР_2, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення Рівненського міського суду від 26 липня 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності, в розмірі 203500 грн. 00 коп. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

ОСОБА_9