Справа № 139/94/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Із позовної заяви та доданих до неї документів слідує, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі кредитного договору № VIUWGA від 04 квітня 2008 року. Відповідно до умов цього Договору позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 20 тисяч доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,04 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 04 квітня 2023 року. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 05 грудня 2014 року утворилася заборгованість. Користуючись правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, 05 лютого 2015 року Банк звернувся до суду із вимогою про дострокове стягнення із ОСОБА_2 всієї вартості кредиту на загальну суму 18188,92 долара США, в тому числі: 16021,71 долара США заборгованість за кредитом, 1188,59 долара США заборгованість по процентах за користування кредитом, 25,65 долара США заборгованість по комісії за користування кредитом, 71,38 долара США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 16,22 долара США штраф (фіксована частина), 865,37 долара США штраф (процентна складова).

Представник позивача ОСОБА_3 (а.с. 28) у судові засідання на 18 лютого 2015 року, 02 березня 2015 року та 16 березня 2015 року не зявлявся, надсилав суду заяви, у яких просив проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримував у повному обсязі, при розгляді клопотань відповідача покладався на розсуд суду (а.с. 27, 40, 47).

Відповідач у судові засідання на 18 лютого 2015 року, 02 березня 2015 року та 16 березня 2015 року не зявлялася. 17 лютого 2015 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та про невизнання позовних вимог (а.с. 31).

16 березня 2015 року зареєстровано клопотання відповідача (а.с. 49) про призначення судово-почеркознавчої експертизи, оскільки кредитний договір між нею та ПАТ КБ «ПриватБанком» не укладався і їй невідомо, хто скористався доступом до її документів та зміг надати копію паспорта та ідентифікаційного номера платника податків.

Ухвалою від 16 березня 2015 року (а.с. 51) було призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до отримання експертного висновку.

Провадження у справі було зупинено до 09 червня 2015 року (а.с. 87).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої та технічної експертиз документів № 513/514/15-21 від 28 травня 2015 року (а.с. 71-76), підписи від імені ОСОБА_2 у відповідних графах кредитного договору та додатків до нього вчинені не ОСОБА_2, а іншою особою.

В судовому засіданні 12 червня 2016 року представник позивача ОСОБА_4 (а.с. 96) заявив клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з викликом свідків та визнанням обовязкової участі в засіданні відповідача, подане ним клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи (а.с. 97) просив розглянути після допиту відповідача ОСОБА_2

В підготовчій частині судового засідання 20 липня 2015 року відповідач ОСОБА_2 заявила, що особисто не підписувала 04 квітня 2008 року кредитного договору із ПАТ КБ «ПриватБанк», і взагалі не має із цим банком ніяких стосунків. Про те, що кредитний договір від її імені підписала інша особа, підтвердила судово-почеркознавча експертиза.

В клопотанні про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи (а.с. 97-98) представник позивача ставить під сумнів правильність висновку експерта, через його недостатньою обґрунтованість: не досліджувалися почерк і підпис позивача, вчинені у 2008 році (рік, коли підписувався кредитний договір).

Відповідач заявила, що вона надала всі можливі і наявні в неї документи з підписом та почерком, а документів з почерком та підписом, вчинених у 2008 році у неї нема.

20 липня 2015 року судом задоволено клопотання представника позивача і призначено у справі повторну судово-почеркознавчу та технічну експертизу (а.с. 131-132).

Провадження у справі було зупинено до 21 жовтня 2015 року (а.с. 166).

Матеріали цивільної справи та ухвалу про призначення повторної судово-почеркознавчої та технічної експертизи було повернуто суду без виконання з повідомленням судових експертів про неможливість надання висновку через ненадання вільних зразків підпису і почерку ОСОБА_2 (а.с. 154-155).

В судові засідання 4, 16 та 25 листопада, 01 та 08 грудня 2015 року представники позивача не зявлялися з різних причин.

У судовому засіданні 21 грудня 2015 року представник позивача ОСОБА_1 (а.с. 214) позовну вимогу підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Зокрема заявив, що не вважає правильним висновок судово-почеркознавчої експертизи, оплаченої відповідачем, оскільки при її проведенні не були досліджені та порівняні вільні зразки почерку і підпису ОСОБА_2, вчинені у 2008 році. В судовому засіданні 19 січня 2016 року представник позивача заявив, що вважає доведеним факт отримання саме ОСОБА_2 20 тисяч доларів США кредиту, оскільки у архівах ПАТ КБ «ПриватБанк» є її заява на видачу такої суми кредиту та квитанції про його отримання, а також ї фотографія ОСОБА_2, вчинена під час отримання кредиту.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити, виходячи з наступного:

Так, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Представник позивача у поданому позові зазначає, що ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» перебували у договірних правовідносинах на підставі кредитного договору № VIUWGA від 04 квітня 2008 року (а.с. 9-11). Предметом договору був кредит в сумі 23645 доларів США, які відповідач отримала готівкою через касу, з яких: 20000 доларів США на споживчі цілі, 3645 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,04 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Погашення заборгованості повинно було здійснюватись із 05 по 10 число кожного місяця до 04 квітня 2023 року, згідно графіку погашення кредиту в сумі 261,35 долара США.

Для виконання умов договору Банк відкрив позичальникові рахунок, для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди та ін.

Із розрахунку заборгованості за договором № VIUWGA від 04 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 слідує, що із жовтня 2013 року припинилося виконання умов договору зі сторони Позичальника і станом на 05 грудня 2014 року утворилася заборгованість із тіла кредиту (310,48 дол. США), відсотків (1025,03 дол. США) та комісії (13,07 дол. США).

Користуючись правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про примусове дострокове стягнення із ОСОБА_2 всієї суми кредиту з належними відсотками, що станом на 05 грудня 2014 року становить 18188,92 долара США (а.с. 4-7).

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Заперечуючи факт підписання 04 квітня 2008 року кредитного договору № VIUWGA, ОСОБА_2 довела свої заперечення висновком судово-почеркознавчої та технічної експертизи № 513/514/15-21 від 28 травня 2015 року (а.с. 71-76). Згідно висновку експертів, підписи від імені ОСОБА_2 у кредитному договорі № VIUWGA від 04 квітня 2008 року у графах «Позичальник» та «Один з оригіналів даного договору мною отримано особисто», у графі «Позичальник» додатку № 1 до кредитного договору № VIUWGA від 04 квітня 2008 року, у графі «Позичальник» та «Один з оригіналів даного договору мною отримано особисто» додатку № 2 до кредитного договору № VIUWGA від 04 квітня 2008 року виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів, але не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с. 75).

У суду відсутні підстави сумніватися у достовірності такого висновку експерта. Зокрема, експерт попереджений під розписку про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків, використав і дослідив надані йому матеріали цивільної справи, матеріали кредитного договору № VIUWGA від 04 квітня 2008 року, експериментальні зразки почерку і підпису ОСОБА_2, нормативно-правові акти, що регламентують порядок проведення судових експертиз.

Представник позивача не спростував належним чином такий доказ у справі.

Зокрема, з повідомлення судових експертів Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_5 (а.с. 154-155) вбачається, що провести повторну судову почеркознавчу експертизу неможливо через ненадання експертам вільних зразків підпису і почерку ОСОБА_2, вчинених у 2008 році, а також через те, що судом не оформлено відповідно до п. 1.4 Науково-методичних рекомендацій підписи від імені ОСОБА_2 у договорі особистого страхування, умовах страхування без дати, заяві про укладення договору особистого страхування, договорі страхування майна, умовах страхування без дати, заяві про укладення договору страхування нерухомості, анкеті-заяві, на копії паспорта, на копії картки фізичної-особи платника податків.

В той же час експерту Харківського НДІСЕ було надано вільні зразки підпису ОСОБА_2 в паспорті, почерку - в журналі запису оперативних втручань за 2008 рік на аркушах 2, 3, 15. А підписи від імені ОСОБА_2 у договорі особистого страхування, умовах страхування без дати, заяві про укладення договору особистого страхування, договорі страхування майна, умовах страхування без дати, заяві про укладення договору страхування нерухомості, анкеті-заяві, на копії паспорта, на копії картки фізичної-особи платника податків вчинялися поза межами судової зали, при укладенні 04 квітня 2008 року кредитного договору № VIUWGA, є складовою кредитного договору № VIUWGA від 04 квітня 2008 року, а тому не могли посвідчуватися головуючою у справі у відповідності до п. 1.4 Науково-методичних рекомендацій.

Одночасно, у цьому ж повідомлені судові експерти Харківського НДІСЕ в мотивувальній частині зазначили про підписи від імені ОСОБА_2: «(які різняться між собою та з іншими підписами ОСОБА_2, наданими в якості зразків)» (а.с. 155).

Крім того, за клопотанням представника позивача (а.с. 99) в судовому засіданні було допитано в якості свідків колишню завідуючу Мурованокуриловецький відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6, яка підписувала спірний кредитний договір як представник Банку, приватного нотаріуса ОСОБА_7, яка посвідчувала договір іпотеки, вчинений на забезпечення виконання умов кредитного договору № VIUWGA від 04 квітня 2008 року, та колишнього чоловіка відповідача ОСОБА_8.

Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що у 2008 році до неї звертався ОСОБА_8 з приводу отримання валютного кредиту. Вона порекомендувала йому звернутися у Могилів-Подільське відділення ПАТ КБ «ПриватБанк». Всі документи для кредиту були зібрані і підготовлені у м. Могилів-Подільський, а вона лише підписувала договори кредитний та іпотеки, оскільки кошти Позичальнику видавалися у Мурованокуриловецькому відділенні. На запитання головуючої, хто підписував договір від імені Позичальника, свідок ОСОБА_6 заявила, що в її присутності Позичальник договір не підписувала. На запитання представника позивача свідок ОСОБА_6 пояснила, що поки вона працювала у Мурованокуриловецькому відділенні, кредит № VIUWGA від 04 квітня 2008 року постійно погашав ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що у 2008 році він ще перебував у шлюбі із ОСОБА_2. Йому відомо про отримання 20 тисяч доларів США кредиту. Ці кошти були вкладені в ремонт будинку його батька ОСОБА_9. Заявив, що не знає, хто підписував кредитний договір, хто отримував кошти в касі, хто домовлявся з батьком, аби він передав в іпотеку будинок. В той же час свідок ОСОБА_8 ствердив, що погашення кредиту проводив саме він.

Допитана як свідок приватний нотаріус Мурованокуриловецького нотаріального округу ОСОБА_7 пояснила, що вона дійсно 04 квітня 2008 року посвідчувала договір іпотеки між ОСОБА_9 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі ОСОБА_6. На запитання представника позивача заявила, що, враховуючи принцип таємниці вчинення нотаріальних дій, при підписані договору були присутні лише сторони.

В судових засіданнях 28 грудня 2015 року та 19 січня 2016 року представник позивача ОСОБА_1 подавав для приєднання до справи як доказ отримання ОСОБА_2 валютного кредиту заяву про видачу кредиту та квитанції про видачу кредиту. Судом на підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України відмовлено у приєднанні такого доказу до матеріалів справи, оскільки:

по-перше, з пояснень представника позивача слідує, що заява про видачу кредиту та квитанції про видачу кредиту є складовою кредитного договору. Однак, ці документи не направлялися до суду на виконання ухвал про витребування доказів (кредитної справи) для проведення почеркознавчих експертиз а ні 28 квітня 2015 року (а.с. 65), а ні 29 липня 2015 року (а.с. 136), вони не були предметом дослідження експертами при проведенні почеркознавчої експертизи 28 травня 2015 року;

по-друге, ксерокопія, яку подавав суду представник позивача, не була посвідчена належним чином, відсутні дані про її походження.

Також представник позивача у судовому зсіданні 19 січня 2016 року на ствердження пояснень свідка ОСОБА_6 про те, що при видачі кредиту здійснювалося фотографування Позичальника, та на вимогу суду надав фотокопію, на якій зображено відповідача ОСОБА_2 з банківською карткою.

Судом на підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України відмовлено у приєднанні такого доказу до матеріалів справи, оскільки на ній зображено відповідача з карткою зразка 2015 року, відсутня дата вчинення фотографії.

Відповідно до положень ст. 64 ЦПК України, письмові докази мають бути подані в оригіналі. Отримавши на вимогу оригінал кредитної справи, суд зафіксував відсутність у ній оригіналів заяви про видачу кредиту та квитанції про видачу кредиту, фотографії (носія), де було б зафіксовано отримання ОСОБА_2 кредиту у розмірі 20 тисяч доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Із наданих суду доказів, пояснень свідків вочевидь слідує, що ОСОБА_2 не укладала та не підписувала з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № VIUWGA від 04 квітня 2008 року. Також позивачем не доведено факту отримання грошей відповідачем за зазначеним кредитним договором.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність.

Будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили, для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 1055 ЦК України, правочин, яким є кредитний договір, має бути вчинений у письмовій формі із врахуванням вільного волевиявлення учасника, зокрема, позичальника, і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Цивільні права та обовязки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, договорів та інших правочинів (ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

З огляду на положення ч. 3 ст. 203, ст. 1054 ЦК України саме відповідач має спростувати, що він не підписував кредитний договір та надати належні і допустимі докази на спростування цієї обставини.

Відповідач довела, що не було її волі на укладення кредитного договору із ПАТ КБ «ПриватБанк», що вона не підписувала такого договору. Відповідно, ОСОБА_2 не приймала на себе будь-яких зобов'язань за даним договором, а тому не повинна повертати Банку будь-які грошові суми за даним договором.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити повністю, оскільки він не доведений.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. До витрат, повязаних із розглядом справи належать, зокрема, витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз (п. 4 ч. 2 ст. 79 ЦПК України).

Як вбачається із листа завідувача Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 28 травня 2015 року (а.с. 70), вартість експертних послуг становить 2770. Відповідачем 30 квітня 2015 року була сплачена сума послуг за проведення експертизи у розмірі 2772 гривні, про що свідчать квитанція (а.с. 94) та акт здачі-приймання висновку судового експерта від 28 травня 2015 року (а.с. 77).

За таких обставин з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути понесені нею судові витрати в сумі 2772 гривні.

Керуючись договором кредиту № VIUWGA від 04 квітня 2008 року, ст.ст. 3, 6, 11, 203, 207, 626, 627, 638, 640, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Публічному акціонерному товариству комерційний банк ПриватБанк відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у звязку з його недоведеністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО 305299) на користь ОСОБА_2 (ід.код НОМЕР_1) судові витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 2772 (дві тисячі сімсот сімдесят дві) гривні.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ____________