АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12284/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що вона на протязі 13 років добросовісно володіла кімнатою 26,4 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1, оскільки вказана кімната була надана їй у тимчасове проживання, а не як службове житло, а тому вона фактично самовільно зайняла дану кімнату. Протягом всього часу користування нею житловою кімнатою, а ні власником, а ні балансоутримувачем не було здійснено жодних спроб щодо її виселення. Відтак, вважає, що вона добросовісно, відкрито, безперервно, майже протягом 13 років володіє нерухомим майном, право власності на яке має бути визнано за нею за набувальною давністю.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. 27 вересня 2016 року через канцелярію суду ОСОБА_1 та її представник подали заяви про відкладення розгляду справи, оскільки представник позивача 28 вересня 2016 року буде перебувати у відрядженні. Разом з тим, заявниками не було надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. Таким чином, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 разом зі своєю родиною проживає в кімнаті площею 24,5 кв.м в квартирі №11 в будинку №36 по бульвару ё Т.Шевченка в м. Києві.

Відповідно до довідки КП «ЖЕК «Ярославська» від 04 травня 2007 року ОСОБА_1 проживає за вказаною адресою тимчасово з 2002 року.

14 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Київської міської ради, в якому зазначила, що з листопада 2003 року по даний час проживає разом із своєю родиною у кімнаті площею 24,5 кв.м в квартирі АДРЕСА_1. У вказану квартиру вона була заселена у зв'язку із прийняттям її на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями Шевченківського району м. Києва ЖЕК - 1004. Житло надавалось для тимчасового проживання. В подальшому вона працювала в КП «ЖЕК «Ярославська» та КП «Керуюча дирекція Шевченківського району Дільниця по санітарно - технічному обслуговуванню «Софіївська». З 02 березня 2015 року і по даний час вона працює на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями в приватному підприємстві «Науково-технічне підприємство «Український центр нерухомого майна». На протязі усього часу проживання в квартирі вона несла витрати по утриманню майна, регулярно сплачуючи комунальні послуги. Позивач відкрито володіє квартирою, добросовісно заволоділа чужим майном і користується ним протягом 12 років. Враховуючи викладене, позивачка просила визнати за нею право власності на кімнату площею 24,5 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

Заявляючи вимоги про визнання права власності на кімнату площею 24,5 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не було доведено підстав для набуття нею права власності на вказану кімнату згідно зі ст. 344 ЦК України.

Під час розгляду справи позивачка та її представник зазначали, що кімната була надана їй для тимчасового проживання у зв'язку із прийняттям її на посаду робітника комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями Шевченківського району м. Києва ЖЕК № 1004.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що вона фактично самовільно зайняла вказану кімнату, протягом всього строку користування нею, а ні власником, а ні балансоутримувачем не було здійснено жодних спроб щодо її виселення, оскільки такі посилання не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М.Ратнікова