Категорія 20Доповідач Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Чорного В.І.,

суддів: Оніщука В.В., Чуприни В.О.

при секретарі: Маркевич Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі продажу 1/3 частини квартири № 3 в житловому будинку № 65 по вулиці Свердлова в м. Вінниці, посвідченого 31 травня 2005 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 за № 2497 з тих підстав, що дана угода була укладена під впливом тяжкої для нього обставини через важке захворювання. Зазначив, що у нього не було бажання та наміру продавати частину квартири, він вважав, що підписує документи (договір) довічного утримання, що правочин вчиняє під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для нього умовах, що є підставою для визнання договору недійсним з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі продажу недійсним відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 308 ЩІК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і не вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно п. 36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 3.03.2004 року № 283/8882 нотаріуси зобовязані розяснити сторонам зміст і значення поданих ними проектів правочинів і перевірити, чи відповідає зміст посвідчених правочинів вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Дії державного (приватного) нотаріуса у встановленому порядку позивач не оскаржив.

З матеріалів справи слідує, що оскаржуваний договір купівлі продажу квартири було підписано сторонами, в тому числі і позивачем в присутності нотаріуса (чого позивач не заперечував), та сторонам (перед їх підписами в договорі) було розяснено зміст статей 655 657, 659, 663 Цивільного кодексу України.

Крім того, як позивач так і відповідач у п. 13 Договору підтвердили, що укладання договору відповідає їх інтересам, однаково розуміють значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину і не є правочином зловмисним.

Відповідно до розяснень, викладених в п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин

добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності

тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не

на таких умовах.

Встановлено, що приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 для посвідчення оскаржуваного договору було надано всі необхідні документи, до якого ж засвідчено підписи на заяві від співвласників 2/3 часток спірної квартири про відмову від переважного права купівлі, одним із співвласником якої був і син ОСОБА_2 ОСОБА_3. Зазначене свідчить про те, що на момент укладання договору ОСОБА_3 було відомо про укладання спірного договору купівлі продажу, так як підписання відмов переважного права на купівлю 1/3 частки цієї квартири відбулося безпосередньо перед підписанням оспорюваного договору.

Крім того, 01.06.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, за яким останній подарував частину квартири, що належала йому на праві приватної власності.

Наведене вище стверджує про наміри укладення саме договору купівлі- продажу.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2 суд правомірно виходив з того, що не доведено факт, який впливає на укладання правочину, тобто не доведено наявність умислу зі сторони позивача, з огляду на те, що хворобливий стан ОСОБА_2 настав значно пізніше дати укладання договору купівлі продажу спірної частини квартири.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_7

Судді: (підпис) ОСОБА_8

(підпис) ОСОБА_9

З оригіналом вірно: