Справа № 297/969/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Адамчо К.С., перекладачі ОСОБА_1, з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача за договором - адвоката Чулак В.О., прокурора Міндак В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегове цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_6, про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовомдо ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_6, про визнання права власності на нерухоме майно вказавши, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_7 будинок із його родичів ніхто не успадкував, вони в середині дев'яностих років минулого століття виїхали на постійне місце проживання до Угорщини, будинком не користувалися. При житті ОСОБА_7 та батьки позивача були у дружніх відносинах, та після смерті ОСОБА_7, він, позивач, почав доглядати за будинком та з літа 2002 року він і його сім'я почали його використовувати для власних господарських побутових потреб. Позивач зробив необхідні ремонти, перекрив дах, спорудив нову огорожу та ворота, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку, викошує траву. Починаючи з 2002 року позивач безперервно володіє вказаним будинком, інших осіб, які б претендували на нього не має, тому позивач просив визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1, в цілому.

По справі в порядку ст.ст. 45-46 ЦПК України був допущений до участі прокурор (а.с. 26).

Ухвалою суду від 29.08.2016 року за клопотанням представника позивача, оскільки ним були надані суду докази про наявність спадкоємців попереднього власника будинку, тобто його правонаступників, замінено неналежного відповідача Берегівську міську раду по справі за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, на належних відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Іншою ухвалою суду від 29.08.2016 року залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов свій підтримав у повному обсязі.

Представник позивача адвокат Чулак В.О. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав та пояснив, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер та після його смерті його члени сім'ї залишилися проживати в будинку. Згодом його колишня жінка ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 виїхали проживати на постійне місце проживання до Угорщини та будинок залишився без нагляду. Позивач ОСОБА_2 зі своєю сім'єю почали доглядати за будинком та з літа 2002 року використовувати для власних господарських побутових потреб. Позивач зробив ремонти, перекрив дах, спорудив нову огорожу та ворота, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку. Оскільки ОСОБА_2 добросовісно володіє вказаним будинком на протязі більше десяти років, а відповідачі в своїх письмових пояснення не заперечили щодо позовних вимог, тому представник просив в порядку ст. 344 ЦК України визнати за ОСОБА_2 право власності на будинок АДРЕСА_1, в цілому.

Прокурор Міндак В.В. в судовому засіданні не заперечив проти позовних вимог ОСОБА_2.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, ними була подана до суду заява, в якій вони не заперечили проти позовних вимог ОСОБА_2 (а.с. 49-50).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 в судове засідання також не з'явилася, про місце та час розгляду справи була повідомлена через оголошення в пресі (а.с. 84).

Заслухавши пояснення позивача та його представника, прокурора та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Встановлено, що згідно довідки виданої КП ББТІ БРР житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 не зареєстрований (а.с. 6), згідно наданої позивачем копії будинкової книги, власником будинку був ОСОБА_7 (а.с. 15-16), ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5), згідно будинкової книги у вказаному житловому будинку також проживали ОСОБА_4 (стала ОСОБА_4) та ОСОБА_5 (стала ОСОБА_5) та ОСОБА_6 (а.с. 15-16).

Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. 13, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №8 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

З наданих відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 письмових пояснень вбачається, що вони з середини дев'яностих років минулого століття виїхали проживати до Угорщини, будинком не опікувалися та було надано позивачу ОСОБА_2 право постійного користування вказаним будинком. З 2002 року позивач безперешкодно і безперервно використовував будинок для господарських та інших потреб. На вказаний будинок відповідачі не претендують.

Оскільки визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ст. 174 ЦПК України прийняв визнання позову відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Крім того, згідно повідомлення Берегівського РВ ГУДМС третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 значиться знятою з реєстраційного обліку у зв'язку із вибуттям на постійне місце проживання до Угорщини 18.12.1990 року (а.с. 80).

Отже судом встановлено, що ОСОБА_2 в 2002 році добросовісно та відкрито заволодів житловим будинком АДРЕСА_1, починаючи з того часу безперервно володіє вказаним майном, вживає необхідні заходи для утримання майна в належному стані, спадкоємці власника не заперечують проти вимога ОСОБА_2, тому його позов слід задовольнити та визнати за неюправо власності на вказаний будинок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 212, 214 ЦПК України, ст. 15,16, 344 ЦК України,

р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в цілому.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі по 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Гал Л. Л.