АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/866/2016 Головуючий в 1 інстанції - Дубас В.А.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_4 звернулась із позовною заявою до Дарницького районного суду м. Києва про розірвання шлюбу з ОСОБА_2, зареєстрованого у серпні 1997 року.

Позовну заяву обґрунтовувала тим, що шлюбно-сімейні відносини припинились, спільне життя не склалось, спільного господарства сторони не ведуть, шлюб зберегти неможливо та недоцільно. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб, зареєстрований 08 серпня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області (актовий запис №233) між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - розірвано.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2015 року заяву представник відповідача ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити виключивши з мотивувальної частини рішення наступні посилання:

«Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином»; «Спільного господарства сторони не ведуть».

В скарзі посилався не те, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Судом порушено вимоги ст. 74, 224 ЦПК України та п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Наведена в мотивувальній частині рішення (стор.1 абз.2,4) інформація: «Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином», «спільного господарства сторони не ведуть». - не відповідає дійсності. Під час розгляду справи суд не встановлював з якого часу сторони припинили фактичні шлюбні відносини, а тому у рішенні суду безпідставно зазначено, що відносини між подружжям припинені і спільного господарства сторони не ведеться, а також безпідставно зазначено, що відповідач не заперечував проти цього, будучи повідомлений про розгляд справи належним чином.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Позивач до апеляційного суду не з'явилась.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 08 серпня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області (актовий запис №233).

Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_2.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що примирення сторін не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити як інтересам сторін, так і інтересам неповнолітніх дітей, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дітей, тому шлюб між подружжям необхідно розірвати.

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів приходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції щодо необхідності розірвати шлюб між сторонами по справі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснення представника відповідача на даний час позивачка перебуває в шлюбі з іншим чоловіком.

Відповідач та його представник не заперечували, що збереження сім'ї є неможливим, і бажання розірвати шлюб відповідало дійсній волі позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був повідомлений про розгляд справи в районному суді, а висновки суду з цього приводу є недоведеними, спростовуються наявними в справі доказами.

Так з матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 було відомо про розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки на а.с. 17 міститься телеграма , відправлена відповідачем в якій він просив про розгляд справи за його відсутності і надавав згоду на розлучення. Будь-яких доказів про те, що вищезазначена телеграма подана не відповідачем апеляційному суду не надано, а тому колегія суддів вважає, що відповідачу було відомо про розгляд справи в суді першої інстанції. Крім того в матеріалах справи мітиться зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 22), з якого вбачається, що відповідач повідомлявся про розгляд справи призначеної на 29.10.2014 року о 10 год. 30 хв.

Таким чином посилання в скарзі на те, що судом порушено вимоги ст. 74, 224 ЦПК України та п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», не знайшли свого підтвердження .

Доводи скарги про встановлення судом факту припинення сторонами спільного господарства, який не був доведений, не відповідають дійсності та не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, рішення суду складається з:

1) вступної частини із зазначенням:

часу та місця його ухвалення;

найменування суду, що ухвалив рішення;

прізвищ та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді);

прізвища та ініціалів секретаря судового засідання;

імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі;

предмета позовних вимог;

2) описової частини із зазначенням:

узагальненого викладу позиції відповідача;

пояснень осіб, які беруть участь у справі;

інших доказів, досліджених судом;

3) мотивувальної частини із зазначенням:

встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин;

мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти;

чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким;

назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався;

4) резолютивної частини із зазначенням:

висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково;

висновку суду по суті позовних вимог;

розподілу судових витрат;

строку і порядку набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Дослідивши текст оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено, що в мотивувальній частині заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року були встановлені факти, щодо припинення сторонами ведення спільного господарства, а також час, коли таке припинення відбулося.

Тобто, оскаржуване рішення не містить встановлених фактів, щодо часу припинення спільного господарства, які б могли стати преюдиціальними при вирішенні інших спорів.

Доводи апеляційної скарги відповідача є надуманими та спростовуються матеріалами справи.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: