Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 22 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення компенсації за порушення авторського права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 22 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено: стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь позивачки компенсацію за порушення авторського права в сумі 229 026 грн. 00 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат: стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 2868 грн. 46 коп., витрати за проведення експертизи в сумі 1920 грн. 00 коп., всього - 4788 грн. 46 коп.

В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні всіх фактичних обставин справи, без надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Зазначає, що при ухваленні рішення суд виходив з того, що позивачка є автором літературного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" і їй належать особисті немайнові та майнові права на цей твір, а назва "ІНФОРМАЦІЯ_1" є оригінальною.

Такі висновки суду суперечать фактичним обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Назву твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" не можна вважати оригінальною у зв'язку з використанням її на ціннику товару без підтвердження належними доказами.

Посилання суду в якості доказів на висновки експертизи по іншим цивільним справам є необгрунтованими, оскільки не є допустимими у розумінні вимог ст.ст. 57, 59 ЦПК України.

По вказаній цивільній справі експертиза з питань інтелектуальної власності не призначалася, фахівці області інтелектуальної власності в якості свідків не допитувалися, а раніше проведені судові експертизи не можуть бути доказом оригінальності назви твору "ІНФОРМАЦІЯ_1", оскільки в них не досліджувалося питання стосовно оригінальності назви твору у разі зазначення її на ціннику товару, що має назву "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Суд в порушення вимог ст.213 ЦПК України безпідставно дійшов висновку, що ним допущено порушення авторських прав на назву літературного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Вказує, що згідно зображень, на які позивач покликається як на доказ порушення його авторських прав, на упаковках іграшок "Игрушка ванны" відсутній виконаний у фабричний спосіб текст "ІНФОРМАЦІЯ_1" або інші позначення, які б мали асоціацію з літературним персонажем.

Наявність на ціннику слова "ІНФОРМАЦІЯ_1" не є публічним доказом примірника або відтворенням будь-якого твору, оскільки не підпадає під визначення "публічний показ", встановлене ст.1 Закону України "Про авторське право та суміжні права".

Текст "ІНФОРМАЦІЯ_1" на ціннику не є використанням твору також в розумінні ст. 441 ЦК України, якою чітко визначені способи використання твору, також цінник не є невід'ємною частиною упаковки або маркування товару, оскільки його можна відклеїти без ушкодження самого товару та його упаковки.

Дитячі іграшки, які реалізовувалися в роздрібній торгівлі, не є відтворенням персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_1" та не мають з ним нічого спільного, оскільки позивач придбав товар - дитячу іграшку під власною назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2", який не мав назви "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Судом безпідставно зазначено, що висновок експерта від 28 вересня 2015 року не є сумнівним та не суперечить іншим доказам, що є у матеріалах справи, оскільки експертом не взято до уваги те, що придбані представником позивача іграшки носять назву "ІНФОРМАЦІЯ_2", які жодним чином не пов'язані з назвою літературного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1": якщо не доведено факт незаконного використання об'єкту авторського права, то й не має підстав розраховувати збитки у вигляді упущеної вигоди від його використання.

В порушення вимог ч. 1-2 ст.52 Закону України "Про авторське право та суміжні права", п.42 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року судом при визначенні розміру компенсації не враховано жодним чином тривалість та обсяг порушень, дохід, отриманий внаслідок правопорушення, наміри відповідача.

Вимоги компенсації в сумі 229026 грн. 00 коп. є неспіврозмірними збитками, понесеними позивачкою (якщо б такі були доведені), або отриманому доходу, оскільки розмір доходу, отриманого від реалізації товару - дитячої іграшки "ІНФОРМАЦІЯ_2", становить 421 грн. 10 коп. (чек №10127390 від 11.01.2015 року - 252 грн. 50 коп., чек №40120710 від 23.11.2014 року - 168 грн. 00 коп.)

Просить рішення Рівненського міського суду від 22 жовтня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення компенсації за порушення авторського права відмовити у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи.

Додані до позовної заяви висновки судових експертиз та звіти вчених-дослідників є належними і допустимими письмовими доказами, що підтверджують оригінальність назви літературного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Відповідач визнав той факт, що найменування твору, зазначене у товарному чеку та на самому товарі нанесено його працівниками, а його використання, як маркування товару на упакуванні / на етикетках є відтворенням оригніальної назви літературного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1", оскільки таке використання не було санкціоноване позивачем, - тому є протиправним.

Відсутність дозволу правовласника на таке використання твору є порушенням майнових авторських прав відповідно до ст. 441 ЦК України та ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Зазначає, що через наміри відповідача приховати дійсний обсяг та тривалість порушення, суду не було надано жодних документів, які б підтверджували джерело походження товару, кількість придбаного товару та кількість реалізованого товару, а в судовому засідання відповідач пояснив, що він не може надати їх суду, оскільки є підприємцем та не веде таких обліків.

Розмір компенсації у 217 мінімальних заробітних плат відповідає п. "г" ч.2 ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", принципам розумності, справедливості та грунтується на висновках судової експертизи, проведеної у цій справі.

Просить постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 і залишити рішення Рівненського міського суду від 22 жовтня 2015 року без змін.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині визначення розміру компенсації.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено її авторські права, оскільки дозволу на відтворення оригінальної назви літературного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" і на реалізацію товарів з такою ж назвою вона відповідачу не надавала.

Такі висновки суду відповідають матеріалам справи та наданим доказам.

Судом першої інстанції встановлено, що назва твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" є самостійним об'єктом відповідно до положень ст.8 Закону України "Про авторське право і суміжні права", що підлягає правовій охороні.

Згідно ст.440 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в т.ч. забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Позивачем по справі доведено факт наявності авторського права, факт порушення прав відповідачем, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача, що відповідає положенням абз.2 п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" №5 від 04 червня 2010 року.

Зазначена в ч.1 ст.435 ЦК України та ст.11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" презумпція авторства відповідачами не спростована.

Статтею 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що частина твору, яка може використовуватися самостійно, у т.ч. й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Встановлений судом першої інстанції факт того, що ОСОБА_2 жодного дозволу на відтворення імені головного персонажа "ІНФОРМАЦІЯ_1", оригінальної назви літературного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" та реалізацію товару з такою назвою відповідачу ОСОБА_1 не надавала, - відповідає матеріалам справи, а тому вимоги ОСОБА_2 вірно задоволені на підставі ст.50, п.п. "г" п.2 ч.1 ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Придбана у відповідача продукція має назву "ІНФОРМАЦІЯ_2" і містить на наклейці-ціннику слово "ІНФОРМАЦІЯ_1", а тому покликання в рішенні суду першої інстанції на висновки експертиз (висновок експерта № 934 Львівського НДІСЕ експертизи обєктів інтелектуальної власності у цивільній справі №569/23223/13-ц від 26 березня 2014 року; висновок експерта №24/14 судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності у господарській справі № 918/2018/13 від 24.04.2014; висновок експерта №69/14 за результатами проведення судової експертизи у цивільній справі № 569/3649/14-ц від 15 липня 2014 року), як на докази оригінальності та самостійності назви твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" є обгрунтованими.

Із матеріалів справи вбачається, що 11 травня 2004 року Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України видано свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_1, згідно якого автором літературного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" є ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно ст.51 Закону України "Про авторське право і суміжні права" захист особистих немайнових і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством.

Підставою для судового захисту порушених авторських прав і (або) суміжних прав може бути порушення авторського права, а саме вчинення будь-якої дії, вказаної у ст.50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" від 23 грудня 1993 року.

Згідно п. "г" ч.1 ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" від 23 грудня 1993 року суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав вправі подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Відповідно до вимог позовної заяви в травні 2015 року представник позивачки заявляв вимогу про стягнення кормпенсації з відповідача за порушення майнових авторських прав в розмірі 20 мінімальних запробітних плат, а в жовтні 2015 року в порядку ст.31 ЦПК України збільшив розмір позовних вимог до 217 мінімальних заробітних плат з покликанням на висновок судової експертизи від 28 вересня 2015 року, яким визначено розмір упущеної вигоди.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції в порушення вимог ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" не враховано суті порушення, майнової шкоди, завданої особі, яка має авторське право і (або) суміжні права, а також можливий доход, який могла б отримати ця особа.

Відшкодування упущеної вигоди як спосіб захисту цивільного права можливе відповідно до ст.22 ЦК України, за якою відшкодовуються у вигляді упущеної вигоди ті збитки, які могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання особою, якби її право не було порушене.

Позивачкою не доведено, що вона могла отримати дохід від використання оригінальної назви твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" відповідачем саме в розмірі 229026 грн. 00 коп. і для цього нею були прийняті всі необхідні заходи, а дохід не отримано виключно через винну поведінку відповідача.

Відшкодування збитків можливе за наявності умов відповідальності, передбачених законом: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина заподіювача шкоди, які є обов'язковими для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Обов'язок доведення розміру тих доходів, які особа могла отримати у випадку непорушення її права, в спірних правовідносинах покладається на позивачку.

Доводи апеляційної скарги щодо визначення компенсації в розмірі 229026 грн. 00 коп. є неспіврозмірними збитками, понесеними позивачкою (якщо б такі були доведені), або отриманому доходу, заслуговують на увагу.

Згідно п "г" ч.2 ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу,однак задовольняючи позовні вимоги, суд стягнув компенсацію за порушення авторського права, розмір якої розрахована виходячи з висновку №2664 Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, яким визначено розмір упущеної вигоди (є одним із видів збитків згідно п.2 ч.2 ст.22 ЦК України), - що суперечить положенням п "г" ч.2 ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

З врахуванням обставин справи та вимог ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", з відповідача на користь позивачки до стягнення підлягає компенсація в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що становить 13780 гривень 00 коп.

При визначенні такого розміру компенсації суд приймає до уваги, що найменування твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" мало місце лише на разовому ціннику (товарному чеку) до іграшки, придбаної представником позивача.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На користь позивачки з відповідача підлягають до сплати понесені судові витрати (судовий збір) в розмірі 287 гривень 28 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (вимоги заявлено на суму 229026 грн. 00 коп., задоволено на суму 13 780 гривень 00 коп.).

На підставі наведеного, ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2015 року змінити в частині визначення розміру компенсації та понесених судових витрат.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за порушення авторського права в розмірі 10 (десяти) мінімальних заробітних плат, що еквівалентно 13 780 гривень 00 коп. (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят гривень і нуль копійок) та 287 гривень 28 коп. (двісті вісімдесят сім гривень і двадцять вісім копійок) понесених судових витрат по справі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Бондаренко Н.В. Шимків С.С.