АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4813/16 Справа № 185/7720/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 06 травня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно якого позивав надав відповідачу кредит в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та порядком і умовами погашення заборгованості по кредиту, сплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 13 липня 2014 року у нього перед Банком виникла заборгованість, яка становить 20634,32 грн., з яких 2098,17 грн. заборгованість за кредитом, 9727,37грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7350 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, а також штрафи, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 958,78грн. - штраф (процентна складова), яку й просили стягнути з відповідача на їх користь.

Рішенням Павлоградськогоміськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та ухвалено: стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 травня 2008 року у розмірі 20 634 грн. 32 коп. та судові витрати по справі у сумі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Банку відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргузадовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої інстанції не врахував.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 06 травня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ Приватбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно якого позивав надав відповідачу кредит в сумі 3000гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та порядком і умовами погашення заборгованості по кредиту, сплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Звертаючись до суду з позовом, Банк посилався на те, що у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 13 липня 2014 року у нього перед Банком виникла заборгованість, яка становить 20634,32 грн., з яких 2098,17 грн. заборгованість за кредитом, 9727,37грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7350 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, а також штрафи, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 958,78грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6-9).

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з їх доведеності, обґрунтованості та наявності правових підстав для їх задоволення.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Судом залишено поза увагою те, що відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умовкартка дійсна до останнього календарного дня місяця указано на ній, а строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Матеріалами справи встановлено, що кредитна лінія відповідачу була відкрита 06 травня 2008 року, строком дії картки до 06 травня 2010 року.

Згідно розрахунку Банку останній платіж на погашення кредиту відповідачем було здійснено 19 вересня 2008 року, а до суду із позовом до ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 01 серпня 2014 року тобто майже через шість років.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 на вимогу працівника суду написав заяву про розгляд справи у його відстуність та визнання позову в повному обсязі, проте колегія суддів не приймає до уваги вказану заяву, оскіьки як пояснив відповідач в суді апеляційної інстанції він у звязку з поганим зором не зміг прочитати повністю вказану заяву, а вважав, що написав заяву про розгляд справи у його відсутність, а також про судові засідання його ніхто не повідомляв, а тому ці доводи відповідача суд приймає до уваги.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на положення ст..ст. 257,258 ЦК України, просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

З огляду на вищенаведені обставини справи, а також з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-1295цс15 від 07 жовтня 2015 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку у звязку з пропуском строку позовної давності.

На підставі ст.88 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 267,96 грн. понесений ним за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Павлоградськогоміськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 267,96 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: