Справа № 396/886/16-ц
Провадження № 2/396/456/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2016 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря: Пономаренко Р.В.,Пицюка Я.Г., Очеретньої М.В., Артеменко В.В.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу, посилаючись на те, що 01 травня 2014 року позивачем та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 позичив у позивача грошові кошти в розмірі 270 тисяч гривень, які зобов'язався повернути 01 квітня 2016 року. На виконання боргового зобов'язання ОСОБА_4 надано відповідну боргову розписку від 01.05.2014 року. Призначенням позики було придбання нерухомості для проживання родини відповідача. Вказано майно було придбано у шлюбі із ОСОБА_5

Однак до цього часу гроші відповідач ОСОБА_4 не повернув, але кошти не повертаються, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь суму боргу в розмірі 270 тисяч гривень та понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що кошти бралися на придбання квартири та гарантією повернення була її реєстрація в цій квартирі, а саме АДРЕСА_1, але кошти не повертаються, та борг в добровільному порядку не повернуто.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснивши, що дійсно кошти бралися в інтересах сім'ї, а саме на придбання квартири, кошти витрачено на саму квартиру та на придбання меблів, побутової техніки. Відповідачі спільно не проживають та жоден із подружжя в квартирі не проживає. Його довіритель їздить на заробітки, а відповідачка ніколи не працювала але знала що кошти позичені.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3, в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити, оскільки про наявність вказаної розписки ОСОБА_5 дізналась тільки отримавши позов, згоди своєї не давала на отримання позики у ОСОБА_1, не заперечує, що його довірителька не працювала, вона домогосподарка, виховує двох малолітніх дітей, а чоловік працював на будівництві та відомо, що заробляв непогані кошти, гроші передавав родинні.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 01 травня 2014 року позивач передала під письмову розписку відповідачу ОСОБА_4 (її сину) грошові кошти в сумі 270 000 (двісті сімдесят тисяч) гривень, які зобов'язався повернути до 01 квітня 2016 року. Відповідно до змісту вказаної розписки позичені кошти мають пряме призначення - придбання нерухомості для проживання родини відповідача ОСОБА_4 (а.с.80).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі з 06.05.2005 року, який розірвано як встановлено з показів представників в судовому порядку 23.08.2016 року.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.ст.60, 61 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.65 СК України при укладанні договорів одним із подружжям вважається, що він діє в інтересах за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Згідно п.п.3, 5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з розписки та пояснень представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 отримав у борг кошти від ОСОБА_1 без відома та згоди дружини ОСОБА_6

Також судом встановлено, що у розписці від 01.05.2014 року, яку досліджено в судовому засіданні також відсутній підпис відповідачки ОСОБА_6, що міг би підтвердити, що дружина знала про отримання ОСОБА_4 грошей у борг в ОСОБА_1, будь-яких інших доказів про письмову згоду на позику коштів ОСОБА_7, позивачем не представлено.

Верховним Судом України від 20.02.2013р., справа № 6-163цс12 Про стягнення боргу за договором позики, висловлено правову позицію, яка є обов'язковою для суддів, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

У справі, яка переглядається, поза увагою судів залишився той факт, що отримані особою грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї не підтверджені відповідними доказами, а також не з'ясовано чи надавала особа у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Судом встановлено, що 06.06.2014 року ОСОБА_4 придбано квартиру АДРЕСА_2 в період спільного проживання з ОСОБА_5.

Оскільки позивачем не доведено, що взяті ОСОБА_4 у борг кошти в сумі 270000 гривень за письмовою згодою іншого подружжя ОСОБА_5, тому суд дійшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Так як представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 визнав у судовому засіданні наявність неповернутого боргу у сумі 270000 гривень, то цю суму слід стягнути на користь позивача з відповідача ОСОБА_4, а у вимогах позивача про стягнення цієї суми з відповідача ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_5 слід відмовити у зв'язку з не доведенням, що відповідачка ОСОБА_5 надавала чоловіку ОСОБА_8 у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Відповідно до статті 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 2700 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 61,65 СК України, ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, ст. 10,11.60,88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, 10 квітня 1966 олку народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заборгованість за договором позики в сумі 270000 (двісті сімдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сидові витрати по справі в розмірі 2700 (двітисячі сімсот) гривень 00 копійок.

В частині позовних вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_7 боргу, відмовити за необгрунтованістю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: О. А. Гарбуз