Справа № 302/943/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді:ОСОБА_1

суддів: Власова С.О., Дроботя В.В.,

при секретарі: Рогач О.Я.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про захист прав споживача та визнання кредитної угоди недійсною,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про захист прав споживача та визнання кредитної угоди недійсною.

Позовні вимоги мотивує тим, що 22.11.2007 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір про надання позивачці 80 000, 00 грн. кредиту на строк до 21.11.2017 року із ставкою 13,5 % річних.

Позивачка вважає, що кредитний договір та додаткові угоди по ньому слід визнати недійсними. Оскільки відповідач не надав їй достовірні дані про умови кредитування, ввів її в оману на придбання нею непотрібного їй кредиту, не надав можливості ознайомитись зі змістом угоди, підписати таку при належних умовах, то до такого договору слід застосувати односторонню реституцію.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачка подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, якою просить: скасувати рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановивши обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія приходить до висновку в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, що 22.11.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір про надання їй 80 000, 00 грн. кредиту на строк до 21.11.2017 року із ставкою 13,5 % річних.

Незрозумілим є твердження апелянта, що порушені її права як споживача послуг, а саме неповідомлення її про умови кредитування перед укладенням кредитного договору, перелік яких передбачений п.2.ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Адже, згідно заяви-анкети на отримання кредиту під заставу від 26.10.2007р., (а.с. 37) позичальник (позивач) своїм підписом засвідчив та підтверджує, що ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема: орієнтовна сукупна вартість кредиту, строк, відсоткова ставка, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, а також те, що інформація для позичальника є зрозумілою.

Крім того, згідно п.8.2. кредитного договору, сторони погодили, що досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору.

Отже, доводи ОСОБА_2 про не ознайомленість з умовами кредитування та відсутність інформації щодо переваг та недоліків пропонованих схем кредитування не відповідає дійсності.

Крім того, твердження апелянта щодо несправедливості умов кредитного договору, введення її в оману є також безпідставне, адже згідно п. 8.1. кредитного договору, на момент укладення кредитного договору позичальник усвідомлював та гарантував, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, позивачкою подавались в банк заяви про зміни умов кредитування, які банком задовольнялись, в результаті чого укладались додаткова угода до кредитного договору №2 від 10.09.2009 р.(а.с.34).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Наявність підстав визнання недійсним правочину, як того вимагають вищезазначені норми ЦК, апелянтом ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не доведено.

Отже, твердження апелянта про те що вказаний кредитний договір недійсний, та те, що банк ввів позивача в оману при укладенні кредитного договору є безпідставними та недоведеними.

За ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Кредитний договір, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України, є двостороннім правочином.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , звичаїв ділового обороту , вимог розумності та справедливості.

Жодна з вказаних норм при укладенні кредитного договору з ОСОБА_4 банком не порушена.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді