Справа № 146/721/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"28" вересня 2016 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря Слободянюк Т.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача Семка В.М.,

представника відповідача Щетніцького В.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Томашпільського територіального центру по обслуговуванню ОНГ, Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про встановлення заповіту нікчемним, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до Томашпільського територіального центру по обслуговуванню ОНГ, Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, яка за життя склала заповіт та все своє майно заповіла позивачу.

Однак, коли позивач звернулася з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, дізналася, що після смерті ОСОБА_6 є ще один заповіт, посвідчений секретарем Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, який начебто був підписаний покійною 09 липня 2004 року та відповідно до якого ОСОБА_6 все своє майно заповіла Томашпільському територіальному центру по обслуговуванню ОНГ.

ОСОБА_1 вважає, що на час складання оскаржуваного заповіту ОСОБА_6 часто хворіла, в звз'яку з чим потребувала постійного стороннього догляду, не могла самостійно та чітко розсписуватися, підпис виходив преривчастий та нечіткий, проте рукописний текст на вказаному заповіті, чіткий та відрізняється від зразків почерку покійної. Також зазначає, що при посвідченні заповіту від імені ОСОБА_6 було порушено порядок та спосіб вчинення зазначеного правочину, а саме те, що спадкодавець самостійно не підписувала заповіт, перед посвідченням тексту заповіту його не читала та не надавала довіреності на підписання заповіту від її імені. За таких обставин позивач вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт вчинений від імені ОСОБА_6 09 липня 2004 року, посвідчений секретарем Комаргородської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 81.

В подальшому ОСОБА_7 позовні вимоги змінила, просила за зазначених обставин встановити нікчемність заповіту.

В судвому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Семко В.М. позовну заяву підтримали, посилаючись на обставини зазначеній у ній.

Представник територіального центру обслуговування ОНГ - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Вважає, що ненаписання рукописного тексту в заповіті безпосередньо самою ОСОБА_6 не є підставою для задоволення позову.

Представник відповідача Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області - сільський голова Шевчук В.Г. позовні вимоги не визнав.Пояснив, щодо складання заповіту інформацією не володіє, оскільки на посаді голови працює з 2016 року.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що працює директором територіального центру по обслуговуванню ОНГ. З 13 листопада 2000 року по день смерті ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному догляді у ввіреному їй закладі. Вказала, що по всіх документах покійна значилася під прізвищем ОСОБА_6, однак, як згодом з'ясувалося справжне прізвище підопічної було - ОСОБА_6. В 2004 році останьою було складено заповіт, яким ОСОБА_6 своє майно заповіл територіальному центру ОНГ. Даний заповіт спадкодавець склала з власної волі, тиску на неї ніхто не чинив. Текст заповіту був надрукований секретарем сільської ради, а рукописний текст міг бути вчинений кимось із працівників центру. ОСОБА_6 тільки поставила свій підпис.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що на даний час займає посаду завідуючого відділення стаціонарного догляду територіального центру по обслуговуванню ОНГ. В 2004 році працювала комірником у данному закладі. Зазначила, що коли хтось із підопічних територіального центру мав намір скласти заповіт, запрошувався секретар сільської ради, який складав заповіт та зачитував його текст, а спадкодавець тільки розписувався у ньому. Так, під час складання спірного заповіту рукописний текст у ньому було вчинено нею- ОСОБА_10 Секретар сільскої ради лиша зачитала заповіт, а ОСОБА_6 поставила підпис. Даний заповіт було складено в палаті де проживала ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що на час складанян заповіту працювала секретарем Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Зазначила, що коли хтось із підопічних територіально центру мав намір скласти заповіт, її запрошували працівники даного центру. Вона спілкувалася з спадкодавцями про спадкове майно та наявність інших спадкоємців, після чого в сільській раді складала текст заповіту та з готовими документами поверталася до територіального центру та в палаті де проживав спадковець зачитувала текст заповіту, а заповідач ставив лише підпис. Вказала, що рукописний текст в заповіті ОСОБА_6 було здійснено правцівником соціальної лікарні ОСОБА_10, після чого вона зачитала в голос текст заповіту, а ОСОБА_6 в свою чергу добровільно поставила в ньому підпис. Також зазначила, що під час підписання заповіту були присутні двоє свідків, однак в заповіті їх не вказала.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину неможе суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1, ч.3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування;

Частиною 2 ст.1248 ЦК України встановлено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу);

Згідно ч. 2, ч. 4, ч. 5, ч. 6 ст.1253 ЦК України у випадках, встановлених, зокрема, абзацом третім частини другої статті 1248 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов»язковою; свідками не можуть бути, зокрема, нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому; у тексті заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, зокрема, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» від 06 листопада 20096 року № 9 судам роз'яснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі, у резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину, або про відмову у ньому.

Судовм встановлено, що ОСОБА_6 проживала з 13 листопада 2000 р. по ІНФОРМАЦІЯ_1 у відділенні стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Томашпільського району, що підтверджується аналітичною довідкою (а.с.26).

Також з даної довідки вбачається, що ОСОБА_6 пересувалася на інвалідному візку та внаслідок пережитого гострого порушення мозкового кровообігу в останньої були порушення координації рухів рук і ніг.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 21 квітня 2016 року виконавчим комітетом Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с.6)

Ще за життя 21 квітня 1993 року ОСОБА_6 було складено заповіт, засвідчений секретарем Великорусаської сільської ради народних депутатів Томашпільського району Вінницької області Шпіклірною Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 22. Даним заповітом ОСОБА_6 все своє майно в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями заповіла позивачу ОСОБА_1 (а.с. 8).

Разом з тим, 09 липня 2004 року секретарем Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області ОСОБА_12 було засвідчено заповіт від імені ОСОБА_6, яким вона все своє майно в тому числі житловий будинок з погосподаськими будівлями, що знаходиться в с. В.Русава та земельну ділянку, розташовану на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, яка посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 заповіла Томашпільському територіальному центру по обслуговуванню ОНГ (а.с.7).

Так, 9 липня 2004 р. секретар Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області ОСОБА_12 в приміщеннівідділення стаціонарного догляду територіального центру по обслуговуванню ОНГ засвідчила заповіт від імені ОСОБА_6 Рукописний текст: «Текст заповіту прочитано мною, ОСОБА_6, особисто вголос, його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам» написала працівник зазначеного закладу ОСОБА_10, хоча текст заповіту було прочитано не особисто заповідачкою, а секретарем Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області ОСОБА_12, що підтверджується показами свідків та не заперечується представником відповідача ОСОБА_3

Крім того, як вбачається з оскаржуваного заповіту секретарКомаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області ОСОБА_12, не вказала два свідки, при яких, за зазначених обставин, мало б бути посвідчено заповіт, не вказала у заповіті відомості про особу- ОСОБА_10, яка виконала замість заповідачки зазначений рукописний текст, та не вказала місце складання заповіту.

Щодо твердження позивача, про те що підпис у заповіті поставила не ОСОБА_6, у судовому засіданні не доведено, так як позивач та її представник відмовилися від клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.

Однак, враховуючи те, що складання і посвідчення заповіту від імені ОСОБА_6 9 липня 2004 р. проведено секретаремКомаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області ОСОБА_12 з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення та з метою захисту прав спадкоємця - позивача ОСОБА_1, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись т.ст. 1233, 1247, 1248, 1251, 1253, 1257 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» від 06 листопада 20096 року № 9, п. 17 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, т. ст. 10, 11, 60, 209, 213, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити нікчемність заповіту вчиненого від імені ОСОБА_6 09 липня 2004 року, посвідченого секретарем Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В. Скаковська

Повний текст прішення виготовлено 03 жовтня 2016 року