Справа №463/593/16-ц
Провадження №4-с/463/16/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_2 про забезпечення скарги на дії державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ у Львівській області, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ у Львівській області Пивовара Р.І. щодо неправомірного посилання у своїй Постанові від 29.01.2016 року на оцінку майна, яка втратила чинність, ще 27.10.2015 року та прострочена майже на 4 місяці.

21.03.2016р. ОСОБА_2 подала до суду заяву про накладення арешту на майно - ? квартири №96, що знаходить за адресою: м. Львів, вул. Дж. Вашингтона, будинок 17, яка належить гр. ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та оголосити заборону його відчуження.

Заяву мотивує тим, що в обґрунтуванні вимог ОСОБА_2 посилається на те, що державний виконавець Пивовар Р.І. Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції у своїй Постанові від 29.01.2016 року неправомірно посилається на оцінку майна, яка втратила чинність, ще 27.10.2015 року та прострочена майже на 4 місяця.

На підставі цієї Постанови державний виконавець склав Акт про передачу нереалізованого майна стягувачу, але з порушенням п.5 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження», п.57 Національного стандарту №1, затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 р.

Тобто, на час складання Акту про передачу майна стягувану, експертна оцінка втратила свою чинність.

На підставі цих процесуальних документів, які оскаржуються, було винесено рішення Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівський області від 09 лютого 2016 року № 28137387 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: ? квартири, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1, та була проведена державна реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 13170060 , а саме: ? квартири, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1, що належить гр. ОСОБА_3.

Оскільки на даний момент ОСОБА_3 та її представники маю всі підстави на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_2, вважає, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду при задоволенні вимог ОСОБА_2, тому на підставі ст.ст.151, 153 ЦПК України просить заяву задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши подані матеріали заяви про накладення арешту на майно, оглянувши матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_2, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2, остання просить накласти арешт на майно - ? квартири №96, що знаходить за адресою: м. Львів, вул. Дж. Вашингтона, будинок 17, яка належить гр. ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та оголосити заборону його відчуження, оскільки вважає, що невжиття таких заходів забезпечення утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

При цьому, ОСОБА_2 не зазначено як невжиття заходів забезпечення шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_3 вплине на виконання рішення суду про визнання дій державного виконавця неправомірними.

Більше того, як вбачається з роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у п.15 Постанови від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Оскільки ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про накладення арешту на майно в якості забезпечення виконання ймовірного рішення суду про задоволення її скарги на дії державного виконавця, в той час як нормами діючого цивільного процесуального законодавства, на відміну від можливості вжиття судом заходів забезпечення заявленого позову, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення, не передбачено такої процесуальної дії, як забезпечення скарги сторони виконавчого провадження на дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, у зв'язку з чим положення ст. ст. 151-153 ЦПК України, на які посилається ОСОБА_2 не можуть застосовуватися при розгляді справ зазначеної категорії.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення її скарги на дії державного виконавця шляхом накладення арешту на майно слід відмовити.

Керуючись ст.ст.151-153, 197 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення скарги на дії державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ у Львівській області, - відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова протягом пяти днів з моменту отримання її копії.

Суддя: Р.Я. Головатий