Справа № 296/5339/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"20" вересня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді Адамовича О.Й.

при секретарі Козловець І.О.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про поновлення на роботі, оплату компенсації за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради та просить визнати незаконним та скасувати наказ № 61-К/тр від 07.06.2016 року КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради в частині звільнення ОСОБА_1, поновити його на роботі, зобовязати відповідача виплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути з відповідача 3000,00 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.06.2016 року його було звільнено із займаної посади (диспетчера автомобільного транспорту автотранспортного цеху) за ч.3 ст. 40 КЗпП України із зазначенням підстави звільнення: за систематичне і тривале та неналежне невиконання посадових обовязків, покладених посадовими інструкціями, що спричинило фінансові збитки підприємству.

Позивач вважає, що дане звільнення відбулось з грубим ігноруванням норм Конституції України та норм закону без будь-яких документальних підтверджень, рішення профспілкового комітету та без будь-яких офіційно зафіксованих порушень. Також вказав, що на даному підприємстві він працює більше 5 років, постійно отримував преміальні, має відповідну освіту.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Також вказали, що протягом року ОСОБА_1 не притягувався до дисциплінарної відповідальності, підприємством не виносились відповідні акти.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення вказаного позову, вказав на його необґрунтованість.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до витягу з наказу КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради № 37-к від 25.05.2010 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу майстром-диспетчером в АТЦ з випробувальним терміном на 2 місяц (а.с. 47).

Відповідно до витягу з наказу КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради № 4-к від 17.01.2011 року ОСОБА_1 переведений за згодою диспетчером автомобільного транспорту з 04.01.2011 року (а.с. 46).

Наказом КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради № 61-К/рт від 07.06.2016 року «Про звільнення працівників» за систематичне і тривале невиконання та неналежне виконання посадових обовязків, покладених посадовими інструкціями, що спричинило фінансових збитків підприємству звільнено з роботи ОСОБА_1 диспетчера АТЦ відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 51).

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.

Відповідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП підставами, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП) і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Відповідно до статі 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно ч. 4 ст. 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Частиною 1 статтею 151 КЗпП України передбачено, що якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.

З матеріалів с справи вбачається, що наказом КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради № 10-Д від 10.12.2010 року ОСОБА_1 було оголошено догану за неявку на роботу без поважних причин (а.с. 75).

Однак, ОСОБА_1 вважається таким, що не притягувався до дисциплінарної відповідальності, оскільки протягом року від накладення на нього дисциплінарного стягнення він не піддавався новому дисциплінарному стягненню.

Відповідачем не надано до суду жодного доказу щодо того, які саме посадові обовязки не були виконані позивачем, систематичність не виконання, в чому саме полягають збитки підприємству та їх суму. Також, відповідачем не надано доказів, що до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення протягом року перед звільненням, що є обовязковою вимогою звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що наказ про звільнення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до п.8 розділу чотири Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» зарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки № 2011 від 16.09.2016 року заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці, які передавали звільненню, складає 9024,02 грн. (а.с. 63) за 40 відпрацьованих днів, отже середньоденна заробітна плата складає 225,60 грн.

Отже, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу складає 72 (кількість робочих днів від звільнення до постановлення рішення суду)*225,60 (середньоденна заробітна плата) =16243,20 грн.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а також те, що звільнення з роботи та оспорювання даного звільнення призвело до моральних страждань позивача, суд вважає, що обґрунтованим розміром відшкодування моральної шкоди є 1000 грн.

Також, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. витрат на правову допомогу, сума витрат яких підтверджується ОСОБА_2 «Про надання правової допомоги, юридичних та консультаційних послуг» від 20.09.2016 року (а.с. 77) та квитанцією від 05.09.2016 року № N19Р141067 (а.с. 81).

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави, що складаються з судового збору розмірі 1102,40 грн., оскільки позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від їх сплати.

На підставі наведеного, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, та керуючись: ст.ст. 3,10,11,15,45,57,60,88,212-217 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 61-К/тр від 07.06.2016 року КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради в частині звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді диспетчера автомобільного транспорту АТЦ.

Стягнути з КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 16243 (шістнадцять тисяч двісті сорок три) грн. 20 коп. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. моральної шкоди та 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнути з КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради на користь держави 1102,40 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Суддя О. Й. Адамович